NETFLIX PREDSTAVLJA
MOJA OBITELJ U BOJI
Ovo sam ja, Leone.
Ovo je moj otac Simone.
Htio je biti antropolog, no odustao je od rada na sveučilištu
da vodi restoran u centru gdje se dobro jede.
Duhovit je, sportski tip, samouvjeren i mnogočemu me poučio.
Zabit ću ti to u grlo.
Ovo je Paolo, moj drugi otac.
Paolo je arhitekt velikih ambicija,
ali i njih je ostavio postrani radi vođenja trgovine namještajem.
Ali potiče me da svaki dan slijedim svoje snove.
Ali vratimo se korak natrag, kad još nisam postojao.
Paolo i Simone pet su godina bili su ljubavnici
i bili su spremni zasnovati obitelj.
Opet?
Nažalost, u Italiji obitelj poput njih nema pravo na posvajanje.
Sve se promijenilo kad su je upoznali.
Ovo je Tilly.
Simone ju je upoznao na Sveučilištu u Kaliforniji.
Kad su joj on i Paolo rekli svoju veliku želju,
odmah im je ponudila pomoć.
Zahvaljujući Tilly
rodio sam se ja.
Na radost svih.
-Leone, nasmiješi se! -Nasmiješi se!
Imao sam djetinjstvo poput druge djece.
Nisam se obazirao na čudnovatosti moje obitelji.
Kako sam odrastao, društvo se podijelilo i ljudi su izašli na ulice.
Neki zato da brane tradicionalne obitelji,
a drugi da daju prava obiteljima svih vrsta, poput naše.
Imao sam 11 g. kad su najzad mogli stupiti u civilno partnerstvo.
Tad su čak i pred zakonom službeno postali par.
Ovim te prstenom uzimam za muža.
Proglašavam vas mužem i mužem.
Živjeli mladenci!
Civilna partnerstva bila su veliko postignuće,
ali na rodnom listu nije moglo biti dvoje ljudi istog spola.
Po liječnički izvještaj mora doći ili opunomoćenik ili roditelj.
Ali ja jesam roditelj! Ne znam kako drukčije…
Na rodnom sam listu zato mogao imati samo jednog roditelja.
Rekoh ti za opunomoćenika.
Samo je Paolo bio na mom rodnom listu.
Ali prije nekoliko mjeseci dobili smo sjajne vijesti.
Evo ih!
Reci nam zašto nam je danas važan dan.
Daj, Leo. Bar pričekaj da se obučemo.
Hajde, tata. Reci nešto!
Koliko god apsurdno bilo, iako sam tvoj otac 15 godina,
danas ću se napokon pojaviti na tvom rodnom listu.
Danas je gradonačelnik Fiumicina
pristao prepisati američku potvrdu
na kojoj piše da su Paolo i Simone moji roditelji.
ODOBRENO
Znači, sve je super?
Zapravo, ne.
Jer su me roditelji upozorili da bi potvrdu mogli poništiti.
Što misliš? Dobro je, zar ne?
Da. Samo…
mislim da je zbrzano.
Ne? Pogledaj Mirantein i Fabbrijev.
Dug je jedan sat.
Živa dosada. O društvenoj strukturi mrava.
Mi imamo obitelj, društvene probleme,
stvarni život.
Da, znam. Ali…
nešto nedostaje.
Nema zapleta.
Na primjer?
Da otkrijemo tvog pravog oca.
Opet to? Obojica su.
Kako ne znaš tko ti je biološki tata?
Sigurno si se stoput pitao.
Tko je ona?
Tko, Francuskinja?
Stani u red.
Nova je u školi i želi biti u pravim krugovima.
Nećemo je zanimati.
-Što sam rekao? -Što je smiješno?
Poslušajte.
Zapamtite, vaši će filmovi biti prikazani krajem godine.
Pred cijelom školom
i vašim obiteljima.
Leone,
kako ide tvoj film o pravima LGBT osoba u Europi?
Dobro, da.
Dobro. Govorimo o tome kroz priču moje obitelji.
Bojim se da je možda previše osobno.
Vaš naraštaj svaki trenutak objavljuje na društvenim mrežama.
Mislim da dobro znate koliko je privatno javno.
Vlastito iskustvo
pravi je način za raspravu o svakoj temi.
Useljeništvo,
okoliš,
građanska prava, solidarnost…
Sve zanimljive teme.
Dobra demonstracija svijesti.
Sretno s radovima.
Molim vas, radite srcem.
Dobro?
Doviđenja.
Bravo, Ele. Tako. Ostani nisko.
Znam da ste upravo otkrili masturbaciju, ali ne pretjerujte!
Donio sam ti travu.
Odlično, Lucas. Hajde. Dobro.
Hajde, Michela.
Hajde.
-Zaboga! -Koji se kurac smiješ?
Cure će nas spasiti.
Očito ne drkaš.
Da. Bar nisam popušio debeli džoint prije nastave.
Treba isprobati proizvod.
Naravno!
Hajde! Vi to možete!
Što radite?
Novi se dobro penje.
Bravo.
Ostavio je dobar dojam na Francuskinju.
Življe malo!
Zgodan, visok, mišićav, s najzgodnijom curom u školi
i kladim se da ima dobre ocjene bez učenja.
Zabava kod mene večeras.
Dobro.
-I? -Pozivam te, luzeru.
U deset je.
Bit će puno.
Trebamo travu.
Naravno, koliko god želiš.
Dobro.
Ne idem na tu prokletu zabavu.
-Daj, Leone! -Ne!
-Za mene. Učini mi uslugu. -Ne idem.
Hajde! Kvragu. Što će ti biti? Zašto ne želiš ići?
Zapalimo džoint i popijemo.
-Tako! -Dobro, ali samo jer preklinješ.
-Pravi si prijatelj! -Prestani!
-Hvala. -Jacopo!
Zaboravio sam na tebe!
Oprostite, boli me trbuh. Moram na zahod!
Leone!
Leone, večera je gotova!
Stižem!
Slušaj, Leone.
To što radiš s Jacopom u školi…
Je li doista potrebno svima otkriti svoj privatni život?
Nisi li ponosan?
Odgojili smo aktivista.
Da, ili oportunista
koji iskorištava borbu svojih roditelja za dobru ocjenu.
Sve u svemu, to mi se čini kao dobar razlog.
Dobro.
Ali samo da znaš,
nikad neću odobriti korištenje fotografija na kojima nisam mlad i zgodan.
Onda u filmu neće biti tvojih fotografija. Pa dobro!
Mogao bih spasiti nekoliko ako ih obradim.
Baš si krelac!
To je Tilly!
-Bok, Tilly! -Zdravo!
-Kako si? -Kako je moja divna talijanska obitelj?
-Jeste li dobili moj paket? -Da!
Tvoj dar je predivan.
Jako lijepo. Hvala lijepa.
-Gdje je maleni? -Nisam više malen. Bok, Dede!
Ciao, Leone.
-Kako si? -Dobro. Ti?
-Je li ti se svidio moj dar? -Naravno!
Ovim ću hvatati lijepe snove. Hvala ti.
Nedostaješ nam, Tilly!
Mi smo krivi. Naš je red za posjet.
Bok, Leroy. Kako si?
Bok, dečki .
-Sretna godišnjica! -Kako je tvoj King Road Classic?
Obožavam svog „kralja“.
Gotovo koliko i svoju kraljicu.
Moramo ići. U trgovini smo i stvara se gužva.
Ali pazite, to nije zadnji dar za vašu godišnjicu.
Vent'anni zajedno?
-Doista. -Puse!
Dvadeset godina!
Ovo je fora.
Hvala.
Daj, Leone. Tek smo stigli. Uživajmo u večeri.
Koji kurac rade?
-Dečki! -Dario!
Dario? A da prestaneš biti kreten?
Jebote!
Jesu li ludi?
Idem zapaliti. Vidimo se.
Je li ovo samo za tebe?
Baš si idiot.
Pusti.
Voli se tući. To mu je hobi.
Začepi!
Anna.
Dario.
Pogledaj ovaj video.
Kuži.
Što piješ?
-Hoćeš mi praviti društvo? -Ja? Da.
Mrzim zabave.
Uvijek su pune idiota.
Zato ih Dario voli. Uvijek se ima s kim tući.
Da, tvoj je dečko baš nasi… odlučan.
Moj dečko? Tko, Dario?
Nije mi dečko.
Stvarno?
Činilo se da ste…
-Znači, on je… -Moj brat blizanac.
Tvoj brat blizanac.
Moram priznati da se tvoj brat dobro uklopio.
S onim debilima?
Ne.
Glumi alfa-mužjaka,
ali nije poput njih.
Uopće nismo slični.
Ja volim biti u Italiji, a njemu nedostaje Lille.
-Živjeli ste u Lilleu? -Da.
Lijep grad.
Lille je rupa.
Uvijek je hladno, kiši.
Da, u Rimu je toplije.
Toplije je, ali zimi…
Definitivno je toplije.
-Točno. -I ogroman je.
U Lilleu nakon nekog vremena sve poznaješ.
Nije kao da je ovo New York.
Ne, ali ovdje ima mnogo različitih ljudi.
Recimo, nisam još upoznala nikoga s dvojicom očeva.
Vidjela sam da snimaš film za školu.
Odlična pjesma. Hoćemo?
-Hajde. -Ne, gledat ću te.
TATA SIMONE, DOĐI PO NAS ŠTO KASNIJE!
Katkad sam bila ljubomorna.
Ali majke koje znaju da nisu dorasle dječjim problemima…
NAJRANIJE ZA DVA SATA. KUŽIŠ?
Kakvo vam je vino?
Predložio sam vam ga jer volim spoj
robusnog Cabernet Sauvignona
i divnog mediteranskog štiha Bolgherija koji mu daje…
Možemo li vidjeti deserte?
-Naravno. -Hvala.
Michela, odnesi onom stolu jelovnik za deserte i daj mi telefon.
Ne znam gdje mi je mobitel. Moram nazvati sina.
Donijet ću.
Stariš, ha?
-Ne znam plesati. -Opusti se.
Riccardo.
NEDAVNI POZIVI
Riccardo.
Zovem te već sat. Gdje si?
Možeš li doći kad zatvorite?
Ništa! Ne javljaš se? Što se događa?
Jesi li u restoranu ili s udavom?
O, Bože.
Slušaj, ljubavi. Počinjem se brinuti.
Ako je ovo osveta za neku večer, platit ćeš.
O, Bože.
Nije istina. Samo me nazovi.
„Ljubavi“?
DOLAZNI POZIV
Ne, nemoj zajebati!
Ne!
SIMONE, ODGOVORI!
NE MOGU SAD. KOD KUĆE SAM!
Ne mogu sad…
KOD KUĆE? NEĆEMO SE NAĆI?
Ne!
Ne mogu večeras.
ZAPRAVO, DAJ MI PROSTORA. TREBA MI MALO VREMENA!
ŠTO TO ZNAČI?
„Možda smo sve krivo shvatili.”
JESI LI LUD?
SHVATIO SI TO NAKON DVIJE GODINE?
DRAGI, RECI MI ŠTO SE DOGAĐA!
Dvije godine?
Dvije godine!
Koji kurac hoćeš?
Lavinijini su prijatelji dragi. Nisam to očekivao.
Naravno, svi misle da su face.
Tu je… Jonathan.
Tvrdi da je trapper , ali poslušao sam njegovu pjesmu.
Ja sam iz geta, sjebat ću te Snajper sam, upucat ću te
Ukratko, sranje je.
Ali svi uživaju, pa je kul.
Što hoćeš?
Najbolji si mi prijatelj.
Sve dijelimo. Zauvijek ćemo biti najbolji prijatelji.
Hoćemo.
Dosta!
Tata stiže za 30 minuta. Oči su ti crvene, znojan si.
Zamijenio sam se s dečkima.
-Gle. -Koji je to kurac?
Po mom znanstvenom mišljenju, to je jednaki omjer ecstasyja i speeda .
-Vrati to. -Ne! Probaj, Leo!
Leo, bomba je!
Letim!
-Uzmi. -Ne.
-Stavi u džep. -Tata će uskoro doći! Kužiš?
-Onda nema vremena! -Što?
Moramo to učiniti!
Što?
Plivaj, Leo!
Ne!
Izlazi, Ja!
Hajde.
Paolo?
Što radiš ovdje?
Simone me vara.
Što ću sad?
Oprosti.
Ostavit će me. Znam. Ostavit će me.
Slušaj me.
Znaš koliko te volim.
I znaš da bih sve učinila za tebe.
Ali da sam Simone,
davno bih te ostavila!
-Koji kurac govoriš? -Da!
Otkako se Leone rodio, razmišljaš samo
o dječjoj hrani, pelenama, pedijatrima, cijepljenju,
zadaći, treninzima, nastavnicima.
-Da… -Tečaj engleskog. Tečaj kineskog!
Gdje je nestala vaša veza?
Gdje je nestao Eros?
Eros, nakon 20 godina braka? Gdje je nestao Eros? Ne znam!
Otišao je. Na odmoru je.
Mislio sam da se naš odnos temelji na nečemu drugom.
-Na ljubavi. -Razgovarajmo o ljubavi.
Kad si ga zadnji put gledao u oči?
Kad si ga zadnji put pitao kako je, o čemu razmišlja, čega se plaši?
Imamo malo vremena.
Moraš naći vremena, Paolo!
Govorim iz iskustva.
Carlo?
Carlo.
Ali Carlo, Carlo? Naš Carlo?
Carlo, Carlo, Carlo, da.
Dvadeset šest godina.
Trenerica joge.
Sise poput dvije zelene jabuke na grani.
Fleksibilna poput lutke i guzica poput mramora.
-Ali Carlo, Carlo? -Da, Carlo.
Htjela sam ga iznenaditi i pokupiti ga s joge,
a zatekla sam ih u autu.
Bila je u pozi „pušenje vozaču“.
Drolja!
Što sam trebala učiniti?
Što?
Sjebati ga.
Uništiti ga.
Ali ne.
Ne.
Oprostila sam mu.
Shvatila sam da sam i ja kriva.
Znaš što sam učinila?
Predložila sam trojac.
-Što? -Seks utroje.
Ne, znam što je trojac.
Stvarno ste…
Bez brige. Drolja je odbila.
Ali što želim reći?
Nisam odustala. Borila sam se da ga vratim.
I uspjela sam.
Mama, što znači „drolja“?
Gdje si čula tu riječ, dušo?
Ti si je rekla.
Idi u krevet.
Sutra imaš školu.
Laku noć, ujo.
Laku noć, dušo.
Ima uši kao šišmiš!
Pao.
Jesi vidio moj mobitel?
Ne.
Pogodi što je ovo.
-Što je to? -Pogodi.
Ne?
Rekli su da izmjerimo gustoću tekućine. Nisu rekli koje.
Sadrži visok udio delta-9-tetrahidrokanabinola.
Bok, dečki.
Što smjerate?
Ništa.
To je biljni dekokt.
-To bilje? -Da, to bilje.
Jeste li probali?
Ne još.
A da probamo večeras?
-Da? -Večeras ne mogu.
Moji slave 20. godišnjicu.
Baš lijepo. Što ste isplanirali?
Ništa. Mirna večera kod kuće, torta, pjenušac.
Šteta.
Navratite.
Neće biti kao na jučerašnjoj zabavi, ali…
Znaš koliko volim tvoje. Ali večera s njima? Poštedi me.
-Idem. -Istina. Bit će dosadno. Svi su stari.
Meni se ideja sviđa.
Da?
Nakon jučer dobro bi mi došla mirna noć.
A moja mama neće dizati graju jer smo s tvojim roditeljima.
-Jesam li pozvana i ako Jacopo ne dođe? -Da, naravno.
-Dobro. Poslat ćeš mi adresu? -Da.
Leone.
Prodao sam vježbu iz kemije za 60 eura.
Prodao sam je domaru.
Što je smiješno?
Jesi li probao?
Ne.
Ona…
-Probala je? -Ne, nije ni ona.
Reći ću ti već.
-Poslije ćemo probati. -Da.
Sramota.
Moji će biti ondje. Tretirat će me kao dijete.
Što te briga? Razgovor s njom činio se nemogućom misijom,
a sad kukaš što će doći k tebi?
Dušo!
G. Paolo mi je rekao da postavim stol za šestero.
Da, savršeno, Mariela.
Paolovi roditelji nisu ovdje, Monica i Carlo neće dovesti djecu,
a Leoneu dolazi prijateljica.
-Hvala, Mariela. -Nema na čemu.
Hrabro, Paolo!
Ti si 52-godišnji homoseksualac.
Svašta si vidio.
Preživjet ćeš i ovu izdaju.
I ovu večer.
Što to radite? Razgovarate s ogledalom?
-Što? -Sve je spremno.
G. Simone i Leone dovršavaju kuhanje.
Idem. Sretna godišnjica.
Da, hvala. Doviđenja.
Hajde.
-Dobra večer. -Dobra večer.
Elisa Del Monte. Ti si Leone?
Da, Ferrari.
-Bok, Anna. Dario. -Bok.
Lijepo od vas što ste pozvali Annu. Ja odlazim,
ali ako su tvoji ovdje, čestitat ću im.
Da. Tata…
-Dobra večer. -Dobra večer. Paolo.
Elisa. Drago mi je.
-Bok. Ti si Anna? -Da.
-Drago mi je. -Ovo je Dario.
-Bok. -Bok, Dario.
-Divna kuća. -Hvala.
Hvala na pozivu i čestitam na godišnjici. Anna mi je rekla da slavite 15.
-Zapravo, 20. -Pa, iskrene čestitke!
Ako vam je žena tu, i njoj ću čestitati.
Vjerojatno je zauzeta. Nema problema, vidjet ćemo se drugi put.
-Zdravo. Vi ste Annina majka. -Da.
-Zdravo. Drago mi je. Simone. -Vi ste kuhar?
Ne. Odličan sam kuhar,
ali ja sam Leoneov otac.
Doista.
Da.
Netko je zaboravio spomenuti
da je danas godišnjica muškog para.
Možda.
Da, zapravo. Ne. Da…
Anna, trebala si mi reći. Ispala sam blesava.
Nije problem.
Ne, zaista. Stvarno nije problem. Naravno da ne.
Samo nisam znala. Sretna godišnjica!
Hvala.
Baš sam govorila…
-Paolo… -Da, moj muž.
-Točno. -Njegov muž.
Točno.
Stvarno moram ići. Hvala. Doviđenja.
-Doviđenja. -Bok!
Doviđenja.
-Leo. -Rekao sam joj.
Cijela škola zna.
-Nema problema. Hajde. -Što?
-Bok. -Bok.
-Simone. -Anna.
-Raskomoti se. -Hvala.
Znači, nisi iz Rima, Anna?
-Ne, tek sam se doselila. -Nova je.
Ove se godine upisala u moju školu.
Oprosti, ali mogla si upozoriti mamu da je ovo obitelj s dvojicom očeva.
Zašto? Treba li to napomenuti?
Htjela sam vidjeti njezinu reakciju.
Moja se majka ponaša kao moderna, slobodoumna, napredna žena,
ali shvaća samo tradicionalnu obitelj.
Naravno.
Ako kažete da je homofob, reći će da nije jer ima…
Mnogo gej prijatelja!
Točno. Ali nikad ih nisam upoznala.
Istina je da
ne podnosi pomisao da obitelj poput vaše
može biti sretnija od njezine.
-Tko je to? -To je sigurno Mariela.
Sigurno je opet zaboravila torbicu.
Idem ja.
Izvadiš tortu iz hladnjaka?
Naravno.
Stižem.
Otkud ti, Riccardo? Jesi lud?
Zovem te od jučer. Zašto se ne javljaš?
Izgubio sam mobitel.
Izgubio si ga.
Ako imaš što reći, reci mi u lice.
Ili tražim previše?
Ne znam koji ti je vrag, no ne smiješ biti ovdje!
Poslije ćemo o tome. Moram ući.
Na slavlje svoje godišnjice?
-Da, i? -Čestitam. Kako slatko!
Zna li da me jebeš dvije godine?
Hoćeš li prestati?
-Tu su mi sin i rodbina. -Koga briga?
Prestani vikati.
Simone! Tko je?
Posao. Dolazim!
Smiri se.
-Kog si vraga dolazio? Goni se odavde! -Oprosti.
Bar imaj petlje pogledati me u lice i reći mi.
Što?
Kad se sjetim svega što si mi rekao…
Da ćeš ga ostaviti, živjeti sa mnom. Vjerovao sam ti kao glupan!
Ne mogu vjerovati da praviš scenu ispred moje kuće!
Ne želim biti s nekim tko se ovako ponaša samo jer se ne javljam!
Da ti pomognem s tortom?
Tko je to?
Natjerao ga je da dođe na večer
naše godišnjice.
Što radiš? Želiš pred svima napraviti scenu?
Molim te, pusti me.
Dovoljno sam bio strpljiv. Molim te, pusti me.
Smiri se! Poslušaj me!
Reći ću ti što ćemo sad.
Vratit ćemo se, sjesti i jesti.
Nekako ćemo završiti večer,
a onda mirno i trezveno
možeš reći Simeoneu. Dobro?
Razumno, kao što znaš.
Dobro?
Možda nije onako kako ti se čini.
-Istina. Točno. Zašto? -Zašto?
-Ljudi pretjeruju, zar ne? -Da.
To je istina. Možda…
Ne.
Ubit ću ga!
Želiš da Leone sazna pred prijateljicom?
Carlo već misli da je vaš brak farsa.
Jest.
Farsa.
Postao je farsa.
U Rimu se ima što vidjeti.
Više od Rima, tata. Anna je htjela vidjeti obližnja mjesta.
Htio sam je odvesti u Guadagnolo.
Tata? Guadagnolo?
-Da. -Divno. To je lijepo mjesto.
-Sjećaš se, Carlo? -Da.
-Nisi čekao da narežem tortu? -Ne.
Možemo li?
Da.
Tko je bio na vratima?
Dobavljač restorana.
Da. Nije pravi trenutak, ali izgubio sam mobitel i nije me mogao dobiti.
Dobavljač? Naravno.
Je li i krema veganska?
Dobavljači sada dolaze čovjeku kući, navečer.
Nije me mogao dobiti.
Očito! Dobavljači nas dolaze gnjaviti
na večer naše godišnjice!
Dosta.
Štoviše,
dobavljači ljube vlasnika kuće u vrtu?
-Jesi li lud? -Reci istinu!
Što se događa?
Pitaj oca!
Stvarno si poljubio dobavljača?
Tata?
-Što to znači? -Ništa.
Žao mi je što je Anna svjedočila njegovoj histeričnoj sceni!
-Mislim… -Nema problema.
-Oprosti, zašto imaš moj mobitel? -Jer si ga zaboravio. Zato.
-Rekao si da ga nisi vidio. -E, jesam.
Vidio sam sve Riccardove poruke.
-Tko je Riccardo? -Dobavljač!
Tip koji dvije godine opskrbljuje Simonea, ako se ne varam. Ne?
Da, dvije godine!
Tata.
Leone, sve ću ti objasniti.
Kako si mogao?
Objasni mi kako si mogao, jebote?
Vjerovao sam ti.
Pa… ne.
Da jesi, ne bi njuškao po mojim porukama.
Jasno. Sad sam ja kriv što sam te uhvatio!
Zašto si odlučio čitati moje poruke?
-Ne mijenjaj temu! -Dečki, ovdje su djeca.
-Nije vrijeme. -Ne!
Razgovarat ćemo o tome drugi put. Razgovarat ćemo i o…
našoj rastavi.
Govno jedno. Kamo ideš?
Uništio sam naš brak.
Budući da sam ja kriv, odlazim. Jesi li sretan?
Sretan sam! Tko je sad histeričan?
-Tko je histeričan? -Tata.
Odlazim! Gledaj…
Kamo ideš? Naravno, odlazi!
Sve sam uništio.
Tko je to?
-Opet dobavljač? -Carlo.
-Ne, idem ja. -Ne.
-Leone. -Tata, pusti me.
-Ne miješaj se. -Pusti me.
Idem ja. Želim da dođe ovamo!
Ne razumijete!
-Sretna godišnjica! -Sretna godišnjica!
Bok.
Zdravo.
Leone?
Objasni!
Lijepa usrana večer, ha?
Moji su roditelji samo urlali jedno na drugo.
Onda su prekinuli i sve je postalo bolje.
Sutra svejedno idemo u…
-Guadagnolo? -Guadagnolo. Zar ne?
-Da. -Dobro.
Anna?
Van! Jebi se!
Sam ću se pobrinuti za Leonea, kao i uvijek!
Dobro izgledaš u tom odijelu.
To je prvo što sam našao.
Prada.
Uvijek sam ti zavidjela na stilu. Profinjeno, ali nikad pretenciozno.
Žao mi je, Tilly.
Žao mi je, Leroy.
Iznenađenje je bilo lijepo, ali…
Ne.
Pozdravili smo vas.
Idemo.
Kamo idete?
Idemo na Siciliju,
u selo iz kojeg su Leroyevi baka i djed.
Šesto kilometara motociklom. Dug je put.
To nije motocikl, dušo. To je Harley.
Nije Road King, ali bit će zabavno.
Simone, odlaziš li?
Da.
Dečki…
Ne znam što se dogodilo, ali…
Samo želim da znate koliko vas volim.
Jako vas volim.
I mi tebe volimo, Tilly.
Kao sestra si nam.
Bilo bi lijepo da se družimo u drugim okolnostima, ali…
Tilly, moram ići. Odlazim.
Bravo!
Izađi, hajde. Jebi se!
Ne vraćaj se!
Tko je?
Mogu li ući?
Bok, Dede.
Dede?
Još me voliš tako zvati?
-Je li ti draže „mama“? -Ne! Dede je super.
Jako si kreativan.
Uvijek to kažem svojoj djeci
kad god govorim o mia famiglia Italiana .
Jesi li vidjela?
Nikad to nisu radili?
Jesu.
Ali samo za normalne stvari. Nikad ne eskalira.
Ne osuđuj ih prebrzo, Leone.
Samo nisam mislio da im se to može dogoditi.
Ni ja.
Lijep zaplet
za moj film o našoj lijepoj obitelji.
A sad?
Postoji drevno japansko umijeće koje se zove kintsugi .
Kad slomiš dragocjeni predmet, umjesto da ga baciš,
uzmeš malo tekućeg zlata i polijepiš razbijene dijelove.
Ožiljci su još tu, ali predmet postaje dragocjeniji.
Ožiljci su dobri.
Čine osobu jedinstvenom.
Znaš?
Mislim da da.
OPROSTI MI… VOLIM TE!
Odjebi!
Bok.
Ona je kriva. Ja sam bio spreman.
Čuo sam da je stijena u Guadagnolu fantastična!
Mama je rekla da smijem ići samo ako i on dođe.
Naravno.
Opasno je biti sa sinom dvojice histeričnih gejeva?
-Jesi li joj rekla za sinoć? -Ne.
Majka se mora posvetiti svojim problemima.
A tvoja majka? Tilly?
Ona ti je majka, zar ne? Što je rekla?
Nije mi majka.
Ona je moja nositeljica, moja Dede.
Tako je zovem. To je duga priča.
Jučer, dok sam vas gledala,
činili ste se kao dobra obitelj.
Šteta.
Pokušavala sam pogoditi koji je od njih tvoj biološki otac.
Ali imaš nešto od obojice. Nisam mogla shvatiti.
-Simone ili Paolo? -Ne znam.
-Što to znači? -Ne znamo.
Moramo li sad o tome?
Naravno.
Znaš što je koktel?
Ja sam sin svojevrsnog koktela.
Moji su roditelji uzeli epruvetu i pomiješali…
Spermu.
Da, to.
I ništa.
Napravili su zametak s tim i donatorskim jajašcem
koje je umetnuto u Tillyn trbuh, a ja sam ispao poslije devet mjeseci.
Kužiš?
Mislim da da.
HOĆEŠ LI MI DATI JOŠ JEDNU PRILIKU?
Lijepo, zar ne?
Na kraju se isplatilo.
Sjajno.
Stijena je odlična. Penjete li se i vi?
-Gore? -Da.
Preskačem.
Ti, Leone?
Visoko je.
Ponio sam opremu i za tebe. Ovdje sam ako me zatrebaš.
-Pripremit ću rutu. -Snimat ću uspon.
-Ne moraš to učiniti. -Ne.
Mogu ja to.
Sigurno?
Dobar je, ha?
Da.
-Jako. -Jako.
Lako je. Možeš ti to.
Uže.
Dobro, idem.
Polako se penji, Leone.
Nađi uporište za ruke i stopala i polako se penji.
Dobro.
Tamo.
Hajde.
-Evo. -Kako ide?
Dobro.
-Stavi ruku ondje. -Eto.
-Ovdje? -Ispred koljena.
Nađi uporište.
Tako. Bravo.
Dobro.
Polako!
-Je li sve u redu, Leo? -Da.
Ponovno se uhvati za stijenu.
Pazi, molim te.
Hajde.
Pazi!
Kako je?
Dobro? Hajde.
Dobro.
Ruka.
Bravo!
Vidiš? Uspio si. Bio si odličan.
Da. Da nije tebe, još bih grlio tu stijenu.
Neće valjda objaviti snimku?
Zašto ne? Dobro bi ispao.
Iskazao si hrabrost.
Zašto ne?
Da sam bar tako hrabar i za druge stvari.
Volim se družiti s tobom.
Stvarno.
Rijetkost je sresti tipa poput tebe.
To me tjera na razmišljanje jer…
napokon…
Ti si prvi gej koji mi se sviđa. Ne znam što da radim.
Dario, nisam gej.
-Kako to misliš? -Nisam gej.
Ali tvoji su homići…
-Moji roditelji. -Ne.
-Ne mogu vjerovati. -Ne mislim tako…
Čak mi je i Anna rekla. Kako nisi gej?
Moji su roditelji gej!
Moji su roditelji gej.
Ja nisam. Tvoji su hetero, a ti očito nisi.
To nije zarazna bolest koju pokupiš…
-Hoćeš li ikomu reći? -Ne.
-Šutjet ćeš? -Da.
Dobro.
-Jesi li dobro, Leone? -Brat ti je kreten.
Oprosti, još se nije pomirio s tim.
Znala si, zar ne?
Jesi li organizirala ovo da mi smjestiš brata?
Ne! Znala sam da mu se sviđaš. Mislila sam da je obostrano.
Zato su te zanimali moji roditelji.
Bila si draga i slatka.
-Čak si htjela doći k meni. -Htjela sam mu pomoći.
Zbog roditelja mi cijeli život govore da sam gej.
Žao mi je što sam vas iznevjerio.
Volio bih biti gej,
ali jednostavno…
Jednostavno nisam.
Stvarno nisi shvatila zašto sam ovdje?
Jer mi se sviđaš ti, Anna. Ti.
Da si bar tu radi mene.
Pogriješio sam.
Oprosti.
Bok, tata.
Bok. Kako je prošao izlet?
Prošao je.
Kako si?
Dobro sam.
Vidim da si sve preuredio.
Da, malo smo pospremili.
-Jesi li gladan? Hoćeš nešto jesti? -Ne.
-Oprosti, što radiš? -Malo sređujem.
I bacaš tatine boce?
Misliš na pretencioznu kolekciju tvog oca? Da.
Ali bile su mu važne.
Samo zato što je dobio diplomu za sommeliera ?
A ovo?
Žao mi je, tata.
Idem u krevet, umoran sam.
Nije trebalo biti onako.
Bio sam kreten, priznajem.
Eto ga!
Bravo!
Bravo.
Ali…
ne vjerujem da me više ne želiš.
Čak se i profesoru kemije svidio dekokt.
Očito ga je probao jer mi je dao peticu.
Leone.
Dokad ćeš me ignorirati?
Idemo u istu školu, znaš?
Leone, idem kući.
-Pusti me na miru! -Što da učinim?
Da kleknem i preklinjem? Hoću ako želiš.
-Tebi je ovo smiješno? -Ne pretjeruj.
-Nisam mogla znati… -Što? Da nisam gej?
-Oprosti, ja sam kriv. Nisam ti rekao. -Ne.
Stani!
Ne mislim da si pogriješio.
Što?
O tome da mi se sviđaš.
Tata ti je ovdje.
Onaj zgodni.
Poslije ćemo o tome.
Da.
Što radiš ovdje?
Htio sam biti sa sinom.
Bi li što pojeo?
Dobru pizzu ?
Tata pati, a tebe nije briga.
-Ni meni nije lako. -Ali ti si sve ovo uzrokovao.
Mjesecima sam imao tajnu vezu. Odvratan sam. Lažljivac sam. Znam.
Ali ne krivi me za sve.
Život nikad nije crno-bijel.
Zajedno smo došli do ovoga.
Nekad se tako dogodi.
Zatekneš se u situaciji i ne znaš…
Ne znaš?
Pokušao sam, Leo.
Pokušali smo i nije uspjelo.
Znam da sam zgriješio,
ali to je posljedica, a ne uzrok.
Razumiješ li to?
Ne znam.
Želiš li mi reći što o Anni?
-Čini se simpa… -Vraćaš li se?
-Planinarili ste? -Tata.
Vraćaš li se kući?
Ne znam. Ne sad.
Uvijek ću biti uz tebe. Uvijek.
Nećeš me se tako lako riješiti!
Kamo ćemo na pizzu ?
Bolje drugi put.
IMAM VAŽNE VIJESTI. NAĐIMO SE UJUTRO U MOM ATELJEU.
Samo nam je ovo trebalo.
Žao mi je što vam moram ovo reći,
ali Kasacijski je sud odbio ravnopravno roditeljstvo.
Što?
Pred zakonom više nismo obojica roditelji?
Što sad?
Možda će tražiti da se vratite na prethodni dogovor.
Ono kad je na potvrdi pisalo
da sam ja jedini Leoneov roditelj?
-Zašto? -Ne ide to tako.
Budući da nikad niste htjeli znati tko je Leoneov biološki otac,
možda će tražiti daljnje pretrage.
Možda će tražiti testiranje DNK-a.
Svi ćemo se morati testirati da saznamo tko je biološki otac?
Moguće je. Iskreno, vrlo je vjerojatno.
Ne. Ovo je nacističko rješenje! Vratimo se na staro.
-Nije na tebi! -Zakon kaže drukčije.
-Zakon kaže. -Zakon kaže drukčije.
„Prethodni dogovor.”
Prema talijanskom zakonu, favor veritas ima prednost nad favor minoris .
-Koji je kurac favor ? -Objasnit ću.
U ovoj se zemlji roditeljstvo određuje
isključivo putem genetske veze s djetetom.
-Samo tako? -Da.
Naravno.
Ne znam, Domenico.
Pod takvom prisilom…
Testiranje DNK-a svima bi nam moglo biti traumatično.
Posebno Leoneu. Mislim…
OVDJE SAM… GDJE SI TI?
Iza tebe.
Ne otvaraj oči.
Zašto?
Donijela si mi dar?
Da.
Ovo.
Sviđa ti se?
Zašto ja?
Jer si bio drag.
Da?
-Kad? -Uvijek.
Čak i kad si visio s one stijene.
-Isuse. Izbriši tu snimku. -Ne mogu.
Ostat će ovdje zauvijek.
-Sigurno? -Da.
Poslije nećeš…
Jesi li siguran?
Nisam spreman za scenu.
Bez brige. Paolo je na poslovnom sajmu, a Leone u parku.
Nećemo dugo.
Što je učinio?
Sve je promijenio.
Nemam mnogo. Brzo ćemo.
-Doista uzimaš samo knjige? -Ostalo je njegovo.
Trgovina, kuća, restoran…
Sve je Paolovo.
Nakon svih ovih godina ništa mi nije ostalo.
Vrijedna mi je samo kolekcija vina.
U vitrini su. Uzmi ih. Odnijet ćemo ih u restoran.
Može, idem.
Ovo je moje.
Dao sam mu ovu prije deset godina!
-Ni otvorio nije. -Ne nađem ih.
Čekaj. Dolazim.
Rekao sam ti da su ovdje. U vitrini desno.
Ne…
Ne!
-Nemoguće. -Ne!
-Bacio ti je sve vino? -Ne vjerujem! Ne!
Ne!
Čak i Sassicaiju! Ne!
Govno jedno!
Platit ćeš za ovo. Platit ćeš.
-Smiri se. -Ne diraj me.
Gdje je?
Evo ga!
Sviđa ti se Prada?
Govno jedno!
Prestani, Simo!
Makni se!
Ne diraj me!
Nisam završio.
Pusti to. Koji kurac radiš?
Pusti.
Ne isplati se, Simo.
Ne isplati se.
Pusti.
Ondje ima torbica.
Dobro.
Ovo.
Ima dovoljno tableta za psihijatriju!
Ne govori to.
Ne, ta je Leoneova.
Tvoj sin je rabi?
Znači, ovo su Leoneove vlasi?
Da.
Ako morate na test, bilo bi dobro unaprijed znati rezultat.
-Zar ne? -Leone to nikad neće učiniti.
Zaboravi.
Da, ali ovdje ima korijena dlake. U njima je DNK.
Želiš li biti nespreman?
Ja ću to riješiti.
Ne!
Što se dogodilo?
Pogledaj.
Pogledaj za što je sposoban!
Tata je to učinio?
Bio je ovdje.
Razrezao je moju Pradu!
Poludio je.
Možda je to učinio jer si bacio njegovo vino, tata.
A što je on bacio?
Odbacio je našu obitelj!
Krivnja nikad nije samo na jednoj osobi.
To je bio on.
Ubacio ti je te gluposti u glavu. Reci istinu.
Naravno, bio je u školi. Vidio si ga.
Slušaj! Više nikad ne smiješ razgovarati s njim.
Ne smiješ ga više vidjeti! Nikad!
Ne misliš li da pretjeruješ?
Pretjerujem? Ja?
-Na čijoj si strani? -Nisam ni na čijoj strani.
Dobro! Želiš li živjeti s njim?
Idi živjeti s njim! Hajde!
-I ti me ostavi! -S tobom nema razgovora. Nikad!
Ne slušaš!
Slušaj, radi što želiš.
Mene pusti na miru. Dobro?
-Halo? -Halo, Domenico?
Moramo ga sjebati.
Opelješi ga.
Paolo, ne budi takav.
Ne razumiješ.
Ovo je rat.
Ona ti je to učinila?
Dobro.
Meni se to neće dogoditi.
Ljubomoran sam.
Ne, hvala.
Zašto si natmuren?
Moji roditelji, Ja.
Nikad ih nisam vidio tako pakosne.
Snimi ih. To je zaplet koji smo trebali. Savršeno je!
-Koji kurac govoriš? -Bit će sjajno!
Slušaj, Ja, nećemo više snimati dokumentarac.
-Tko je odlučio? -Moja obitelj, moj izbor.
To je i moj projekt.
Otpočetka ga radimo zajedno.
Znaš koliko sam se trudio. Ne možeš tako.
Leone?
Obojica su seronje. Ne želim ništa s njima. Shvaćaš?
Ubaci i ovo u film. Ako moraš reći, reci.
„Obojica su seronje.”
-Počet ćemo s veselom scenom, a onda… -Odjebi, Ja!
Svima se to događa, Leone.
Dobro došao u stvarni svijet.
Nisi li to htio pokazati?
Obitelj ti je usrana kao i moja.
Kao i sve druge.
Jebi se.
…koliko bismo uštedjeli?
Ne, Ale, prestani se šaliti.
Trebamo mikrovalnu.
Odustanimo od mramora iz Carrare.
-Koliko stoji mozaik? -Što mislite?
-Previše, mislim. -Razbit ću ti njušku, smrade!
Sad ćeš me slušati!
-Siđi, šupčino! -Mozaik nije loša ideja.
Gdje je, jebemu?
Siđi!
Provjerit ću je li mozaik na prodaji.
Odmah se vraćam.
Što radiš ovdje?
Kamo ideš?
Koji kurac radiš? Koji kurac ovo znači?
-Nećeš prodati restoran. -Ako se ne varam, ja sam vlasnik.
Krasno. Dogovorili smo se!
Vodio sam ga, doprinosio obiteljskim troškovima!
Naravno, imali smo i dogovor poznat kao brak.
Žao mi je, to više nemamo.
Koji kurac radiš? Ne diraj me!
Odmah ćeš otkazati prodaju!
-Da? -Da.
Prešli smo na prijetnje? Čekaj. Oprosti. Hajde.
-Bože, kakav klaun. -Sad govori. Hajde!
Odustao sam od doktorata
jer sam trebao posao da pridonesem obitelji!
-Zamolio si me! -A ja?
Mogao sam postati veliki arhitekt,
a ne prodavati usrane kuhinje!
Sad si slobodan. Idi.
Pusti nas na miru.
Hajde, budi slobodan!
Ne upleći Leonea!
Upomoć. Prijeti mi. Upomoć.
Ne okreći ga protiv mene. Neću biti odgovoran za svoje postupke.
Ne diraj me. Nazvat ću policiju!
-Da? -Dobro?
-Hoćeš li prestati? -Što?
Prestani se ponašati kao da je Leone samo tvoj sin!
Leone i jest samo moj sin!
Vidi se. Izgleda poput mene.
Paolo.
Ta fizička sličnost
zabluda je koja postoji samo u tvojoj bolesnoj glavi!
Leone voli glazbu, povijest,
planine, životinje, baš kao i ja.
Naravno, voliš životinje. Da…
Naravno, kad ih jedeš pečene!
Tražit ću skrbništvo nad Leoneom.
Jadna budalo.
Stvarno?
Nijedan sudac pri zdravoj pameti ne bi ti povjerio psa,
a kamoli dijete!
Leone je moj sin.
-Bi li se kladio? -Kladimo se.
Ionako ćemo uskoro saznati.
Zašto? Zašto bismo…
Jer…
Eto tako.
Napravio si test DNK-a, zar ne?
Da. Pa?
Pazi, Paolo.
Nakon 20 godina još ne znaš za što sam sposoban.
Prijeti mi! Sve sam snimio.
Hajde, prijeti mi!
Sve sam snimio!
Jebote. Nije počelo. Jebote!
Jebote! Mozaik nije na prodaju.
Koja trgovina ne prodaje mozaik?
Ja i ti…
Što?
Jesmo li zajedno?
-Da, u istoj smo sobi. -Daj. Ozbiljno.
Ne znam. Ti meni reci.
Volio bih to.
-I? -I što?
I?
Želiš li mi biti cura?
-Je li to da? -Da.
Da.
-Moj gej dečko! -Prekini s tim.
Nemoj se ljutiti.
-Obećala si da ćeš ga zaključati. -U sobi je.
I zaključana je?
Sigurno si se bar jednom zapitao.
Svi to rade.
Mislila sam da sam zaljubljena u jednu prijateljicu.
Poljubila sam je
i počele smo se smijati.
Ti?
-Ništa? -Ja…
Razmišljao sam o tome, pitao sam se…
Čak sam pitao roditelje.
Rekli su:
„Da jesi, ne bi nas sad pitao.”
Meni možeš biti što god želiš, sve dok ti se sviđam.
Sigurna si da ti se mama neće vratiti?
Da, vrlo sigurna.
Dobro.
Javi svojima da ćeš prespavati ovdje.
-Dobro? -Dobro.
-Je li ti prvi put? -Meni?
Da. Tebi?
Ne.
Ali s tobom će biti drukčije.
Ne, uđi.
Gotov sam. Odjenut ću se u svojoj sobi. Uđi.
Leone, oprosti.
Htio sam se ispričati zbog svog ponašanja nekidan.
Žao mi je. Bio sam šupak.
Nikomu to nisam mogao priznati, čak ni sebi.
Tebi sam mogao reći.
Sad se osjećam mnogo…
slobodnije, lakše.
Ako želiš, možemo biti prijatelji.
Ako me poučiš da se penjem kao ti, možda…
Dobro, poučit ću te. Dođi.
Znam…
-Dario! -Mama!
-Otvori. -Dario, otvori vrata!
-Tko zna što misli! -Dario!
-Što je, mama? -Što se događa u ovoj kući?
Što Dario radi s njim? Zašto si polugola?
Otvori vrata!
-Izaći ću i reći: „Bok, mama. Homić sam.“ -Ne smiješ to reći.
Izgledat će kao da smo se seksali.
Izaći ću kroz prozor, a ti radi što hoćeš.
Dario, otvori!
Mama.
Da, dobro si shvatila. Ja sam gej.
Zahvaljujući Leoneu,
uspio sam se pomiriti s time tko sam.
-Ja sam gej. -Objasni kako treba.
Slušaj, ne zanima me što ti i tvoji radite kod kuće.
-Što moji imaju s ovim? -Ovo je normalan dom.
Normalan, mama?
-Što tu nije normalno? -Možeš li reći „normalno”?
Ne možeš!
Možeš li htjeti najbolje djeci?
Normalno? Tata ševi curu moje dobi!
Ti tražiš kurac na internetu.
Da se nisi usudila!
Što ti znaš? Ti si dijete. Svi ste vi djeca!
Ti, u svoju sobu. Ti, molim te, odjebi.
-Pusti mog sina! -Ne, on ostaje.
Dario, dušo.
Znaš da mi sve možeš reći.
U tvojim je godinama normalno biti zbunjen.
Samo moraš izbjegavati pogrešna iskustva. Jasno?
Ovo iskustvo želim. Prestani!
Znači…
-Sinoć ste se ti i on… -Ne.
Smiješna si. Pogrešno si shvatila, kao i obično.
Zapravo, gospođo, zaljubljen sam u vašu kćer.
Ti, Dario, Leone…
Idite u školu.
Izlazite, svi! Jedan, dva, tri. Van! Hajde.
Bravo.
Stiglo je.
Izaberimo ovu. Tako.
Koliko vas ima?
Poruka.
Tko je?
Bok.
Smetam li?
Ne. Nisam te očekivao.
Uđi.
Ovo je za tebe.
Za mene?
Nije baš Prada.
Trenutačno si je ne mogu priuštiti.
Ali slično je. Gotovo…
Gotovo identično.
Da, znam čitati. „Frada“.
Hvala.
Hvala tebi, Paolo. Zaista.
Cijenim tvoju gestu.
Ništa.
Iskreno, nisam očekivao
da ćeš mi gotovo nizašto dati restoran.
Učinio sam to radi Leonea.
Naravno. Radi Leonea.
Zapravo…
Obojica želimo najbolje…
našem sinu.
Zašto se sramiš to reći?
Naš sin, da.
Vidjeli smo kako se rađa.
Raste, čini prve korake.
-Vozi bicikl. -Pada.
-Htio si skinuti pomoćne kotače. -Bilo je vrijeme!
-Bio je dovoljno velik. -Nije imao ni četiri!
Žao mi je.
Ne, meni je žao.
Uglavnom, važno je
da smo uvijek bili tu u teškim trenucima.
Da, u važnim trenucima bili smo ondje.
Da.
Nadasve, usadili smo mu neke vrijednosti.
Pretvorili ga u odgovornu,
neovisnu i suosjećajnu
osobu.
Da.
-Mislim. -Možemo biti ponosni.
Dobro, slušaj.
Oprosti, Simone,
ali ako nam prije DNK nije bio važan,
zašto bi nam bio sada?
Zar ne?
I ja to mislim.
Stvarno?
Paolo, govorim ti istinu.
Dogodilo se to što se dogodilo.
Sad moramo nastaviti odgovorno, zar ne?
I s poštovanjem.
Ajme.
Slažemo se.
Maloprije sam
bio u njegovoj sobi.
Leone ovdje ima sve svoje stvari. Ovo je njegov svijet.
Bilo bi lijepo da se i kod tebe i kod mene
osjeća kao kod kuće.
Paolo, kod mene?
Kod mene.
Kod tebe.
Kod mene i kod tebe.
Kod mene…
Moram priznati da si džentlmen.
Ali ne znam kako ću reagirati kad ga vidim kako odlazi iz ove kuće.
Zašto? Jer će me posjećivati jedanput tjedno?
To je sve.
Ne rugaj mi se.
Kako to misliš?
Simone, možemo misliti što god želimo.
Možda u budućnosti možemo biti prijatelji.
Ali s pravnog gledišta,
Leone mora živjeti s tobom.
Sa mnom?
S tobom!
Sa…
Nemojmo opet. Ti si biološki otac.
Ja? Ti si, Paolo!
Prestani! Dobro znaš.
Paolo, nemojmo se šaliti.
-Molim te, prestani. -Ja se šalim?
-Ne bih se šalio s ovime! -Ti si klaun.
-Pročitaj. -Pročitaj!
Koji to kurac znači?
Mislim…
Ti i ja ne dijelimo ni 0,1 % DNK-a s Leoneom.
Bože dragi.
Bože. Mi smo stranci.
Stranci smo vlastitom sinu!
Što to znači? Kakvi su ovo papiri?
Što to znači?
-Je li ovo šala? -Paolo!
Koji to kurac znači?!
Evo Leonea.
-Hej. -Bok, Leo.
Što radite ovdje, zajedno?
Što je bilo?
Sjedni, Leo. Moramo razgovarati.
Moramo nešto objasniti.
Dogodilo se nešto
što nismo očekivali.
Ne.
Na tom piše moje ime.
Da, piše tvoje ime.
Jesu li to testovi?
Da, to su testovi. Da.
Za što?
-Za… -Za…
Za…
DNK?
Da, za DNK.
Napravili ste test DNK-a?
-Da. -I niste me pitali?
Kako ste to učinili?
Stanuješ ovdje. Posvuda ima tragova.
-Čašu. Žvakaća guma… -Vlas na tvojoj četki.
Ne mogu vjerovati.
Čekaj, Leo. Ovako ispada da smo to učinili nepotrebno.
Ali učinili smo to za tvoje dobro.
Cijeli život šopate me sranjima!
„Krv i DNK nisu važni. Naša obitelj temelji se na ljubavi i poštenju.“
Sve je sranje!
Leone, možda smo pogriješili.
Prema talijanskom pravu, morali smo saznati kako da te zaštitimo.
Pa ste uzeli moje ostatke
i poslali ih u labos a da me niste pitali?
Bravo!
Tko je pobijedio? Tko je moj otac? Tko je pobjednik?
Pa…
To pitanje moramo riješiti smireno.
Paolo ima pravo.
To je vrlo osjetljivo pitanje.
Meni se ne čini teško! Ili si ti ili si ti!
Dakle?
Ni ja ni Paolo.
U nalazu piše da nismo tvoji roditelji.
Koji kurac govorite?
Slušaj, Leone.
Moramo shvatiti sve ovo.
Zvali smo Tilly, stiže.
Tvoja Dede mora objasniti što se događa.
Smireno ćemo o tome.
-Smireno. -Smireno, tata?
-Da. -Smireno?
Smireno. Hajde.
Obojica ste ludi.
Ludi.
-Leo, kamo ideš? -Čekaj, Paolo.
Jebite se.
Jesi li vidio Jacopa? Bar se trudi.
Bio je dobar.
Bravo, Ja.
Odlučio sam započeti nov život.
Slušaj, sestra mi je rekla da joj ne odgovaraš na poruke.
Rekao sam joj da si ovdje.
Nadam se da nisam stvorio probleme.
-Vidimo se. Bravo. -Da.
-Neću dugo. -Bok.
Što je, Leo?
-Je li sve u redu? -Da.
Idi ti, ja ću…
Stići ću vas.
Dobro.
Pridruži nam se.
-Leone! -Nema uže!
-Što radiš? -Leone!
Koji kurac radiš?
Leone! Hej!
-Što ćemo? -Donesi strunjače!
-Je li ovo dovoljno? -Uzmi i plave!
Stavi ih gore.
Zašto si se popeo?
-Popet ću se više. -Ne!
-Spusti se! -Ne, spusti! Leone!
-Siđi! -Kamo ideš, jebote? Spusti se!
Moraš se spustiti, a ne penjati se!
Leone, molim te!
Spusti se!
Leone!
-Strefit će nas srčani! -Pogledaj nas!
Spusti se.
Leone, pogledaj me. Spusti se!
Leone?
Spusti se, polako.
Polako!
Leone, nemaš uže. Molim te! Ako padneš, ozlijedit ćeš se.
Dobro, spuštam se.
Kako će se spustiti?
Hvataj plave držače, velike.
Dobri su. Iskoristi ih.
-Držače? -Bijele i plave.
Taj je žuti! Žuti je. Bijeli i plavi!
-Bijeli i plavi… -Polako, Leo.
-Ne žuri se. -Polako, Leone. Oprezno.
-Spuštaj se. -Pazi.
Leone, oprezno!
Leone!
Kako si, ljubavi?
Što se dogodilo? Zašto si to učinio?
Mislim…
da sam…
morao malo disati.
Zatripao si.
Ne smiješ to sam!
Uvijek si isti, Ja.
Sad me peče savjest jer sam ti to dao.
Nisi ti kriv, Ja. Sâm sam to učinio.
Zapravo…
-Ne ustaj. -Što radiš?
Nikad ti ovo ne govorim,
ali volim te, prijatelju.
Napokon, ha?
Dođi. Zagrli me.
-Nježno. -Nježno.
-Nazvali smo tvoje roditelje. -Koji kurac, Ja?
Morali smo, oprosti.
Dobro sam.
Da, izgledaš sjajno.
Moj sin zove se Leone. Koliko Leonea imate ovdje?
-Razumijem. -Leone Ferrari. Rekli su nam da je tu.
-Vi ste mu majka? -Ne, njegova teta.
-Ali ovo je otac. -Ja sam otac.
-Gdje je? -Leone Ferrari. Soba 103, prvi kat.
Soba 103, prvi kat. Idemo.
-Gdje je prvi kat? -Onuda.
Leone, dušo. Jesi li još živ?
Kako si?
Je li sve u redu?
-Da. -Što si učinio?
-Bok, teta. -Što si učinio?
-Pao sam. -Kako?
Samo je malo natučen.
Na snimci je sve izgledalo dobro…
Liječnik kaže da sutra može kući.
Ne. Mogu i večeras.
Što se dogodilo?
Penjao sam se po umjetnoj stijeni.
Umjetna stijena?
Bez zaštite.
Žao mi je, tata.
Sjebao sam.
U zadnje smo vrijeme svi sjebali.
Žao mi je, dušo.
Sve je u redu.
Dobro? Sve je u redu.
Bože, onesvijestit ću se.
Dajte mi stolac.
-Idemo? -Izgubio sam 40 godina života!
-Idemo. -Da, riješit ćemo ovo. Hvala.
-Naspavajte se. -Bok.
Hvala. Laku noć.
-Ako što trebate… -Nazvat ćemo. Hvala.
Bok, Leone.
HITNA
Leone Ferrari. Nedavno ste ga primili.
Gdje je?
-Vi ste? -Njegov otac.
Njegov je otac već ovdje.
Ja sam mu drugi otac! Možete li mi reći gdje je?
Surogatna obitelj.
-Dobro. Soba 103, prvi kat. -Hvala.
Kužiš? Mali ima dvojicu očeva. Moj je zbrisao u Ameriku.
Leone!
Kako si, dušo?
-Bok, tata. -Dobro je.
Ne mršti se. Dobro sam.
-Što je bilo? -Ništa.
Pokušao se ubiti
popevši se na desetmetarsku umjetnu stijenu bez zaštite.
Leo!
Znam da imaš grozne roditelje, ali, molim te, nemoj ovo ponoviti!
Tata, bila je to nesreća. Nisam se htio ubiti.
Tako si me uplašio.
Zna li teta?
Što?
O DNK-u.
Naravno da znam.
-Što misliš? -Što da kažem?
Leo, to ništa ne mijenja.
-Naravno da ne, Leo. -Očito. Zašto bi?
I?
Što sad?
Sad moramo razgovarati s Tilly.
Mora objasniti.
Znači, koktel nije upalio?
Koktel?
To je naša obiteljska stvar.
Dobra večer.
Je li Leone Ferrari ovdje?
Da. Tko ste vi?
Njegova Dede.
Dede.
-Ne razumijem. -Dede!
-Ne… -Dede!
Znam, „Dede“.
-Ali ne razumijem. -Njegova mama.
-Naravno. -Dobro. Nedostajala nam je majka.
Soba 103, i dalje na prvom katu.
Gdje je?
Prvi kat.
Hvala!
Oprostite. Pričekajte ovdje.
-Što? -Čekajte ovdje.
Tko je to, treći otac?
Kolika je ova obitelj?
-Bok. -Bok, Dede.
Bok, Tilly.
Dušo, jesi li dobro?
-Kako se to dogodilo? -Pao sam.
Ali dobro sam.
Kako je pao?
Što se događa?
Sjedni, Tilly.
Sjedni. Tako je najbolje.
Da, Tilly. Sjedni.
Ovo je obiteljska stvar. Mislim da je najbolje da to riješite među sobom.
Radije ne bih znala za koktel.
-Bok. -Bok.
Bok, Monica.
Tilly?
Možeš li objasniti?
Ovo je nalaz?
Možeš li nam protumačiti?
Leone je velik.
Tiče ga se.
Trebao bi znati.
Molim te.
I meni je ovo iznenađenje.
Želim reći…
Nadala sam se da ovaj dan neće doći.
Sumnjala sam,
ali kad se Leone rodio, izgledao je kao Paolo.
Mislila sam da je sve bilo dobro.
Slušaj, Tilly.
Hajde. Prijeđi na stvar.
Molim te, nastavi.
Pokušavali smo dvije godine.
Svaki nam je neuspjeh bio bolan.
To nam je bio sedmi pokušaj i zadnji embrij.
Nakon toga morali bismo ispočetka.
Ali u te dvije godine mnogo se toga dogodilo u mom životu.
Moj muž…
Stephen i ja smo se rastali.
Razvod.
Znate kako je.
Ali Leroy i ja tek smo se upoznali.
Kad je započela trudnoća,
mislila sam da se embrij napokon primio.
Više nisam razmišljala o tome.
Uvijek sam pažljivo slijedila liječnikove upute.
Suzdržavala sam se od spolnog odnosa nakon oplodnje.
Uvijek? Zdravo!
Uvijek! Osim jedanput.
Dogodilo se samo jedanput.
Neočekivano.
Trebala si nam reći.
Kako?
Kako da vam uništim veselje?
Bila je to samo sumnja i…
Ionako ste uvijek govorili da biste posvojili dijete da možete.
Dakle, Dede…
Tko je moj otac?
Bok! Napokon su me pustili.
Dobra večer svima.
-Mali, kako si? -Leroy. Dragi…
Moram ti nešto reći. Dođi sa mnom.
Maco?
Leone…
Ne znam što bih rekao.
Što ćemo sad?
Ne znam.
Ovisit će
o tome što Leroy kaže.
Što želiš da Leroy kaže? Koga briga što kaže?
Ne, naravno.
On je naš sin. Odgojili smo ga!
Mi smo te odgojili. Dobro, Leone?
Ti si naš sin.
Žao mi je…
Morala sam mu prvom reći.
Ne želim da sazna od nekog drugog.
Znači, Leroy? On?
Ne. O, Bože!
Jako mi je žao.
Žao mi je ako ste tako shvatili.
Nije Leroy.
Nije Leroy?
Tilly, slušaj. Molim te.
Vrti mi se u glavi. Pomozi nam.
Završimo ovo. Pomozi nam. Tko je otac našeg sina?
Kad si u braku deset godina…
Kad s nekim imaš troje djece,
ne možeš prekinuti preko noći.
Ostali su neki tragovi ljubavi.
Stephen?
-Stephen? -Tvoj bivši muž?
Stephen?
Žao mi je.
Sramim se.
Leone?
Nosila sam te devet mjeseci.
Ali bila sam sretna što sam te dala Simoneu i Paolu
jer sam znala koliko ćeš biti voljen.
Nisam ti rekla tko ti je otac jer nisam mislila da je važno.
Simone i Paolo izgradili su te u osobu.
Ne ja.
Ne Stephen.
Samo je to važno.
Možeš li mi oprostiti?
-Leroy? Možeš li nas snimati? -Da!
-Oprostio sam Tilly. -Hajde!
Svi smo joj oprostili.
Nitko od nas nije se mogao ljutiti na nju.
Zapravo,
da nije imala taj trenutak slabosti s bivšim mužem,
ne bih vam mogao reći za to.
-Ciao. -Bok, Dede.
Zahvaljujući Dede, saznao sam da mi je Stephen biološki otac.
Nježno.
Iako ga neću moći upoznati.
Tilly misli da je Stephen opet postao nevidljivi duh
kao prije rođenja i sad osvjetljava Mliječnu stazu.
Mislit ću na njega kad gledam noćno nebo.
Problem je, kao i obično, bio talijanski zakon.
Srećom, u posebnim slučajevima može se tražiti posvajanje.
Odvjetnik je napokon postigao
da na mom rodnom listu pišu imena obojice.
I tako je na kraju
ova moja čudna obitelj ponovno okupljena.
Recimo da je okupljena.
Na kraju smo obitelj kao i svaka.
Obitelji se nekad rastanu.
Život mi se malo promijenio.
Sad imam dvije kuće.
Nekad prenoćim kod tate Simonea i njegovog dečka,
a nekad kod tate Paola i…
Samo kod njega.
Nisu više zajedno.
I dalje me vole kao prije. To je sve što tražim.
Zajedno smo imali brojne pustolovine.
Obitelj smo i uvijek ćemo biti.
Dobro je.
Htio sam ispričati priču o svojoj obitelji i njezinim katastrofama
jer želim da zakon shvati
da je rođenje
splet suradnje milijuna ljudi.
Muškaraca i žena povezanih nevidljivim nitima,
ali i malo zapetljanima.
Ali glavni junaci ove priče moji su roditelji.
Moji pravi roditelji.
Simone i Paolo.
Hvala vam…
što ste me prihvatili,
brinuli se o meni i vodili me kroz…
ovo čudo zvano
život.
Bravo!
To, Leone!
Kad prestaje ljubav?
Kad se navečer vratiš kući i vidiš mu čarape po kući.
Više ne misliš da je rastresen,
samo ga želiš zadaviti tim čarapama.
Kad shvatiš…
da se više ne razumijete.
Da su vam se putovi razišli.
Ako prestane, je li to bila ljubav?
Bila je to ljubav, da.
U najboljem slučaju pretvara se u prijateljstvo,
a u najgorem u ogorčenost.
Kakav bi vam život bio da se nisam rodio?
Ne želim ni razmišljati o tome. Što pitaš?
Daj, Leone! Bez tebe? Molim te!
Bio bi to život bez radosti, bez boja.
Crno-bijeli život.
I još s njim… Ne!
Jesi li isključio kameru? Isključi.
Slušaj, Leone.
Slušaj.
Tvoj otac i ja možda se ne volimo kao prije,
ali naša te ljubav stvorila.
Dječaka koji je sad ovdje,
živ, preda mnom,
koji zaslužuje svu ljubav svijeta.
Jesi isključio?
Prijevod titlova: Tomislav Šimunić