Downloaded from YTS.MX
СПЕЦВИПУСК ФЕСТИВАЛЮ NETFLIX IS A JOKE
Official YIFY movies site: YTS.MX
Розумієте мене?
Пані та панове, шоу починається!
Отже, пані та панове, пані… пані та панове,
Піт, Піт, Піт Девідсон.
Піт… Піт Девідсон.
Пані та панове, Піт.
Вітаю!
Як справи?
Піт Девідсон.
Дякую.
Дуже дякую всім.
Дякую. Спасибі.
Добре.
Дуже круто. Мені це потрібно більше, ніж вам здається.
Вітаю всіх. Сьогодні ми тут, щоб ввести найвеличніших стендап-коміків
усіх часів у місце, яке ми називаємо «Зала».
Так.
Вітаю всіх на першій подібній церемонії введення коміків
до Зали слави стендап-комедії. Я — Піт Девідсон.
Так.
Людина, яка не є особливою в цьому особливому випуску комедії.
Ми починаємо наш захід із вшанування коміків, які нас покинули.
Упевнений, що вже приймаються ставки на те, що я теж вас покину,
коли це шоу з'явиться на екрані.
Гадаю, я дивний вибір для ведучого церемонії введення до Зали слави комедії.
За останні кілька років я з'являвся на сцені рідше,
ніж діти в лоні Елі Вонг.
Сьогодні ми вшануємо справжніх легенд.
Таких, як Джоан Ріверз, яка запалювала… так.
Так.
На Netflix палали дупи з приводу того, яке обличчя ми поставимо
на її світлину.
Ну…
зійшлися на цьому.
Робін Вільямс, який… так.
Найвидатніша людину всіх часів.
Він повна протилежність мене в плані енергії, таланту та волосся на тілі.
Джордж Карлін.
Заспокійливий… так.
Джордж Карлін.
Заспокійливий голос провідника в «Паровозі Томасі».
Та людина, яка навчила нас слову «членосмок».
Та, звичайно, Річард Прайор.
Так.
Він переосмислив комедію, хоча при цьому дав можливість Чеві Чейзу сказати
це трагічне слово на літеру «н».
Це правда. Почитайте в Google.
Наша зустріч сьогодні дуже особлива.
Зала провела дослідження, щоб обрати чотирьох номінантів.
Їм були потрібні не лише молоді та модні коміки,
щоб збільшити аудиторію.
Чомусь вони вирішили, що я підходжу.
Усіх чотирьох ведучих було законно обрано
радою агентів, власників клубів, керівників і впливових осіб
комедійної спільноти.
Інакше кажучи, євреями.
Серйозно, сьогодні буде весело.
Музична підтримка від Майстра аранжування Майка із The Beastie Boys.
До біса крутий.
Насичена програма.
Багато класних коміків розказуватимуть про мертвих колег.
У нас будуть Малейні, Шаппелл і Гендлер. Так.
Побачити разом усіх цих людей можна хіба що в крутому театрі
або в центрі з лікування залежності.
Зала стане частиною Національного центру комедії
в Джеймстауні, Нью-Йорк.
Так, це справжнє місце.
Але зараз мова, дякувати богу, не про мене.
Мова про легенд, які нарешті отримують шану, на яку вони заслуговують,
і це все покажуть там, де й усі кулінарні шоу.
Отже, готуйтеся до якісної суміші зі сміху й сліз.
Як я коли мастурбую.
А зараз — та годі — я мав якось… пожартувати.
Хочете почути щось справді кумедне? Я… я не міг би цього зробити…
Це найдивніше, що я колись казав.
Мені не могли накласти грим перед шоу, бо в мене була штучна засмага.
Я гадаю, що це найдивніше, що я колись казав.
А в мене ніколи не було штучної засмаги,
Тому я спитав помічника:
«А мого піструна та дупу також очікує засмага?»
Я не знав, чого чекати.
Може, на мені будуть такі ж Speedos, як у Бората? Просто не знав.
А помічник відповів:
«Та ні, залиш, як є. Буде красивіше».
А зараз я маю честь оголосити мого друга Джона Стюарта. Готові?
Джон Стюарт
нещодавно отримав нагороду Марка Твена.
Він також неперевершений виконавець і з нетерпінням очікує, щоб довести це.
Джон Стюарт! Зустрічайте!
Джон…
Джон, Джон Стюарт.
Джон Стюарт.
-Джон, Джон, Джон. -Піт Девідсон!
Джон, Джон Стюарт. Джон, Джон Стюарт.
-Джон, Джон Стюарт. -Радий бути тут!
Дякую Піту. Небагато коміків може прийти
просто з рибалки на шоу.
Та все одно смалити.
Я тут, щоб ввести до Зали слави того, кого я дуже поважаю.
Я мав задоволення трохи знати цю людину.
Джордж Карлін.
Отже, почнімо.
Лайно.
Сеча.
Довбенити.
Можете перемотати.
Піхва.
Щось замало оплесків для цього слова.
Членосмок.
Бачу, останнє слово зайшло.
Вилупок.
А ось це вам сподобається.
Циці.
Сечі ще працювати й працювати.
Піхва та циці смалять на повну.
У 1972 році Джордж Карлін вимовив сім слів,
які не можна казати на телебаченні.
Лайно, сеча, піхва, довбенити, членосмок, вилупок і циці.
Мені було дев'ять.
Я одразу в нього закохався.
Я ще нічого не розумів, але циці…
оці циці.
Це були часи, коли Джордж Карлін показав себе
як лідер контркультури.
Справа була не лише в словах. Він ніс певний сенс.
Це було нісенітницею, що ці сім слів
мали якусь силу, адже це були просто слова.
Це були не вчинки. Це були не думки.
Жодні погані наміри. Лише слова.
Але Джорджа заарештували. Ленні Брюса заарештували.
На них подали позов, їх повели до суду. Їх притягли
до відповідальності за ці слова.
Пані та панове, це було 50 років тому.
Зараз ці слова фігурують у всіх назвах шоу від Netflix.
Це був їхній фронт боротьби.
Нам дуже пощастило.
Комікам.
А ще більше щастить, коли в коміка є така мить
у житті,
коли часи сприяють розкриттю таланту.
Невідома алхімія створює велич.
Ось що сталося з Джорджем Карліном у 1970-ті.
Він був усім!
Але ще рідше, майже нечувано,
коли комік відмовляється від гастролей, щоб заробити,
і намагається стати легендою.
Ось про цю відвагу та мужність Джорджа Карліна
мало коли говорять.
Цей красень починав у 1960-х, коли носив глянцевий костюм.
І таку тоненьку краватку. І виступав у Мерві Гріффіна.
Та робив номери. Цим він заробляв на життя.
Одружився на Бренді. У нього з'явилася донька Келлі.
Він купив будинок. Вони жили там.
Але він був пустим.
Він не розкрив себе. Не розкрив себе як митця.
Та ось він посилає все подалі.
Сама ідея, що ви покинете мрію заробляти на життя
та підтримувати родину… а вони взяли дім на виплат.
Він не відчував себе справжнім. Він відростив бороду й волосся.
Натягнув старі джинси.
І почав розповідати, що Мухаммеда Алі
кинули на харч вовкам за те,
що він не дав себе відправити до В'єтнаму.
Ось так він це казав… Мухаммед Алі б'є людей,
щоб заробити собі на життя. Він каже:
«Я відлупцюю будь-кого, але не хочу нікого вбивати».
А уряд йому у відповідь…
«Якщо не будеш вбивати,
ми не дамо тобі нікого лупцювати».
Йому було по цимбалах. Він лише розповів про це.
Він був митцем.
Мені дуже пощастило, що в 90-ті
я познайомився з Джорджем.
Я нарешті отримав можливість трохи побути з ним у Лос-Анджелесі.
Я мав записати з ним інтерв'ю для шоу.
Він святкував 40-річний ювілей у комедії.
Ми зустрілися в Аспені, Колорадо.
Бо люди, які пишуть комедії, настільки розумні,
що можуть закрити людину, у якої було чотири серцеві напади,
у місці, де дуже мало кисню.
Тому я не виступаю в спецвипуску фестивалю HBO Is A Joke.
А виступаю в спецвипуску «Netflix Is A Joke».
Лише подивіться.
Кажеш правду, а всі в захваті.
В останні роки життя всі казали, що Джордж Карлін дуже занепав духом.
Він сподівався на погибель світу. Він став нігілістом.
Але все не так. Це непорозуміння.
Я не знав нікого, у кого була така емпатія
до умов життя людей.
Я гадаю, що його виступи в останні роки лише відбивали те,
наскільки йому було прикро від того,
як ми ставимося одне до одного. Як ми поводимося із собою.
Було дуже цікаво дізнатися,
що Джордж Карлін як герой контркультури
був справді відданим працівником.
Він приходив до свого офісу о 9.00 і починав писати.
Тобто я ніколи не бачив таку людину,
яка б смалила так багато трави
й так затято працювала.
Він писав свої жарти…
а потім просто тягнувся за травою. Чи як він мені казав,
коли я бував у нього в кабінеті: «Час гатити».
Джордж Карлін помер у 2008 році.
А у 2006 чи 2007 народився Твіттер.
Якщо час від часу заходити у Твіттер,
Джордж Карлін завжди в тренді.
На платформі, про яку він і гадки не мав.
Але його там постійно згадують, коли у світі відбувається всіляке лайно.
Бо нашій культурі не вистачає його думки.
А для коміка
це найбільша шана від усіх.
Його не вистачає.
Не вистачає його думки.
Ми знаємо, що він сказав би.
Комедія швидкоплинна, друзі. Майже ніхто не живе довше за мить слави.
А він пережив п'ять десятиліть
як проникливий оглядач, аналітик, абсурдист і комік.
А також як друг, батько та чоловік.
Та як гуманіст.
Він був неймовірний.
Важко передати, як мені його не вистачає.
Як я багато про нього думаю та наскільки я вдячний, що…
зміг провести з ним хоча б дещицю часу.
Пані та панове, Джордж Карлін.
Джордж Карлін.
І Джордж Карлін.
Колись я був таким.
Чи, може, він був мною.
Не знаю. Ми були один одним одночасно.
У нас набагато більше способів описати погані слова, ніж таких слів існує.
Мене це якось дивує.
Здається, це означає, що хтось дуже цікавився цими словами.
На них постійно посилалися. Їх назвали поганими словами, брудними.
Гидкими, паскудними, підлими, вульгарними.
Прокльони.
Некультурні. Непристойні слова.
Вулична лайка. Лихослів'я. Мова роздягальні. Тюремний жаргон.
Похабні. Безсоромні. Зухвалі. Брутальні.
Грубі. Неввічливі. Розпусні. Хамуваті. Масні. Вульгарні. Нецензурні.
Неналежні. Образливі.
Різкі.
Двозначні.
Лихомовство. Матюки. Клятьба.
А я лише згадав: лайно, сеча, довбенити, піхва,
членосмок, вилупок і циці!
А ще є — «забери своє лайно».
Забрати лайно?
Навіщо? Лайно треба залишити.
Ось у чому головна думка!
Залишити його!
Мікроби. Звідки в цій країні з'явився зненацька цей страх до мікробів?
Помітили це?
У ЗМІ постійно крутять сюжети про нові інфекції.
Сальмонела, кишкова паличка, хантавірус, пташиний грип.
А американці такі легковажні, швидко панікують — і ось усі вже
чухають тут і пшикають там.
Надретельно готують їжу, 20 разів миють руки,
щоб змити усіх цих мікробів.
Це смішно та доходить до кумедного.
У тюрмі, перш ніж зробити смертельний укол,
вам протирають руку спиртом.
Це відрижка чи вже блювання?
Я не довбенив жінку на десять балів.
Ніколи не було такої десятки!
Але якось я віддовбенив двох дівчат на п'ять балів.
Так.
Ось чого ніколи не скажуть чоловіки:
«Припини смоктати мого піструна, бо викличу поліцію».
Їм цікаво, чому немає вульгарної їжі.
А хіба не перебрали з цими кольоровими стрічками
для різної інформації?
Кожна кольорова стрічка щось означає.
Червона — СНІД, синя — жорстокість до дітей, рожевий —
рак грудей. Зелений — тропіки, фіолетовий — насильство.
А в мене коричневий. Що це? Ковтай лайно, вилупку!
Ковтай лайно, вилупку!
Що стосується брехні. Що стосується брехні,
бізнесмен ніколи не перевершить духівника.
Маю сказати вам правду, люди. маю сказати правду.
Коли стосується брехні,
великої брехні, брехні вищого ґатунку, перед чим ви відчуваєте святобливість,
острах перед незмінним чемпіоном брехливих обіцянок
і перебільшених тверджень — це, певно, релігія. Немає сумнівів.
Безсумнівно.
Релігія. У релігії
в загашнику є нечувана купа нереальної брехні.
Поміркуйте над цим. Релігія справді переконала людей,
що існує невидима людина,
що живе на небесах.
Вона спостерігає за тобою кожну хвилину твого життя.
Та у цієї невидимої людини для тебе є список речей, яких ти не маєш робити.
Якщо ти зробиш щось із цього списку, у нього для тебе є місце,
повне вогню та диму, палання та катування, і мук,
куди він тебе відправить, щоб ти там страждав, горів,
задихався та кричав і плакав довіку.
Але він тебе любить.
Він любить тебе.
Він любить тебе, але йому потрібні гроші!
Йому завжди потрібні гроші!
Він всемогутній, ідеальний, знає все, дуже мудрий,
але чомусь не вміє розпоряджатися грошима.
Релігія купається в мільярдах доларів. Вони не сплачують податки.
Та їм завжди мало.
І не кажіть мені про якесь там добро.
Усе це срань господня.
А зараз я розкажу вам про останні ставки в лотереї щодо стану здоров'я коміків.
На сьогодні я випереджаю Річарда Прайора за серцевими нападами
два до одного.
Я випереджаю.
Гаразд. Отже…
Але Річард випереджає мене з рахунком один до нуля у власних підпалах.
Отже, як це сталося. Спочатку в Річарда стався напад.
Потім у мене стався напад.
Потім Річард узяв і підпалив себе.
Я побачив це та подумав: «Дідько, зараз у мене буде напад».
Чому? Чому?
Чому? Чому з більшістю людей, які виступають проти абортів,
ви б ніколи не хотіли злягатися?
Я сучасна людина. Людина нового тисячоліття.
Цифровий некурець.
Диверсифікований, мультикультурний, деконструктивіст постмодерну,
політично, анатомічно та екологічно некоректний.
У мене особистий тренер, особистий продавець, асистент
і особистий порядок денний.
Мене не можна заткнути та змусити говорити.
Бо я невгамовний і безпровідний.
Я альфа-самець на бета-блокаторах.
Не вірю в Бога, але прибічник прогресу. Спокійний і зворушений модою.
Сплачую авансом заборгованість. Орендую та ремонтую.
Великого розміру, витривалий, чіткий і швидкодійний,
готовий до їжі та довговічний.
Непохитний, що ледве тримається на ногах.
З передчасною посттравмою. Маю кохану дитину, яка шле
мені листи ненависті.
Обладнаний, схвалений, перевірений та клінічно затверджений,
медичне диво, підтверджене наукою.
Мене вимили, приготували, розігріли, відсіяли та схвалили,
запакували, прострочили, висушили, та загорнули у вакуум.
А ще в мене необмежена пропускна здатність.
Я грубий невіглас, але справжня знахідка. Крутелик і метелик.
На взводі, але у зав'язці, готовий до бою. Твердий і непохитний.
Усе по цимбалах. Живу, як на нарах. Пливу за течією.
У мене свій курс.
Кручуся, верчуся, тримаю носа за вітром, хвоста пістолетом.
Я успішний інтернет-шахрай. Не сплю, тому й не програю.
Я тисну на повну та мчу своєю дорогою.
Люблю вечорниці та на обід усілякі дурниці.
Я смалю та палю, байдики б'ю. Але міцно тримаю долю свою.
Для мене велика честь ввести Джорджа Карліна до Зали слави.
ШАНУВАННЯ ДЖОРДЖУ КАРЛІНУ!
ЦЕРЕМОНІЯ 2022 ЗАЛА СЛАВИ
А зараз, пані та панове, дозвольте представити наступного…
Не знаю, як назвати того, хто вводить кращих людей до Зали слави.
Наступного мене.
Це один із моїх найулюбленіших коміків і людей.
Пані та панове, Джон Малейні.
Джон Малейні.
Привіт!
-Джон. -Вітаю.
Джон Малейні.
Дякую, Джоне. Вітаю всіх. Мене звати Джон Малейні.
Дуже приємно бути тут.
Робін Вільямс.
Його кар'єра тривала 38 років.
А якщо дивитися творчо, він охопив кілька століть.
Ось що для мене відрізняє Робіна Вільямса
від інших коміків.
Немає жодного запису, де Робін Вільямс симулює.
Немає жодного моменту на записах, де він би не викладався на повну.
Байдуже: він виступав сам, як у клубі Holy City Zoo,
у Comedy Store
чи в оперному театрі Нью-Йорка.
Або коли багато років був співведучим у Comic Relief.
Заробляючи мільйони доларів для медичної допомоги безхатькам.
Байдуже, яка це була сцена… Так, це варте оплесків.
Байдуже, яка це була сцена, він повністю занурювався
у свій виступ та повністю любив його.
Робін знявся в такій кількості гарних фільмів,
що неприпустимо для жодної живої істоти.
Кілька місяців тому я дивився «Доброго ранку, В'єтнаме».
Обов'язково передивіться це кіно. Подивіться першу сцену в класній кімнаті,
коли Робін викладає англійську
для людей у Сайгоні.
Я не бачив, щоб хтось грав смішніше,
а також відверто сміявся разом з акторами просто на сцені.
Здається, ніби дивишся одну з його блискучих репетицій.
Він чудовий навіть у посередніх фільмах.
Пам'ятаєте «Дев'ять місяців» із Г'ю Ґрантом?
Байдуже. Нічого страшного. Це просто посереднє кіно.
Але вони самі це знають. Робін Вільямс…
з'являється там на 15 хвилин.
Та він грає кумедніше, ніж усі актори разом.
Він грає російського гінеколога.
Який раніше був головою акушерського відділу
в лікарні для тварин в Санкт-Петербурзі.
Він спеціалізувався на щурах і мавпах.
І він каже Г'ю Ґранту та Джуліанн Мур:
«Згодом я зрозумів: що якщо побачив одного щура, вважай, що бачив усіх».
А потім дуже смішна частина, коли він каже,
але з надзвичайною гідністю.
Таке спокійне применшення заслуг. Він каже: «А кілька місяців тому
я отримав новий дозвіл. Зараз я можу приймати людські пологи».
Якщо хочете побачити гру актора, коли одночасно
комедійна гра може бути дуже емоційна,
а емоційна гра може бути комедійна,
подивіться Робіна Вільямса в кіно «Король-рибалка».
Це найкраща гра комедійного актора у фільмі.
Ось думка, яку я чую дуже часто.
Люди схиляються до теорії про те, що комедія народжується там,
де багато болі й темряви.
Люди люблять казати, що ми, коміки, робимо те, що ми робимо,
бо всередині нас — темрява.
Це найбільш популярна думка, коли йдеться про Робіна Вільямса.
Але при всій повазі, це повне лайно.
Це ніби…
я не дуже поважаю неймовірного актора,
бо він талановитіший за мене.
Ось що відбувалося навколо нього.
Змусити людей сміятися — це дуже цікаво.
Мистецтво комедії — це задоволення від виконання.
А бути коміком — це не психіатричне захворювання.
Хіба не багато з нас, включно зі мною, трохи схиблені?
Так! Але… байдуже.
Знаєте, на світі багато депресивних людей, яким ніколи не стати
великими коміками.
Чому б не обговорити їх для розваги?
Я розмовляв про це із Зельдою, його дочкою.
Вона мені дещо написала з цього приводу. Зараз я це вам зачитаю.
Якщо не заперечуєте.
Лист від Зельди, дочки Робіна.
Розмірковуючи про цю думку, вона пише:
«Це лише сприйняття однією людиною іншої, яка значно складніша.
Але, як на мене, мій батько найбільше бажав
зробити життя людей яскравішим.
Особливо тих, яким, на його думку, цього не вистачало.
Отже, я вважаю, що його бажання було менш пов'язане з його смутком,
а більше — з намаганням покращити світ.
Він ходив до притулків для бездомних, сидів там годинами.
Він брав участь у змаганнях із тріатлону для людей з інвалідністю.
Та намагався розсмішити всіх, хто біг на довгі відстані.
Він відвідував лікарні, військові бази.
Тих, хто потребував трохи гумору.
Йому подобалася думка, що в найтемніші миті
сміх — це найкращий бальзам для душі.
І в моїх очах це залишиться найціннішим подарунком,
який людина може подарувати іншій.
Мій батько почувався дуже щасливим, коли робив інших щасливими.
Завжди».
Отже…
Що ще можна сказати про коміка та про людину?
Пані та панове, Робін Вільямс.
Є тут охочі зцілитися сьогодні силою жартів?
Чи є тут такі?
Погляньте!
Місяць, як чоловіче яєчко, висить низько на небі.
Який звук або шум вам подобається?
Тут є навіть сурдоперекладач?
Овва. Це ж так круто!
Щоб мене.
Дякую.
Гадаю, я мушу трохи поговорити на дуже серйозну тему…
про шизофренію. Ні, не мусиш. Стули пельку, нехай каже.
Моєму сину три рочки. Це неймовірний час.
У нього велика голова й маленьке тіло.
Це такі складні часи, коли ти чуєш купу запитань.
«А чому небо блакитне?» «Через атмосферу».
«А чому там атмосфера?» «Бо ми нею дихаємо».
«А чому ми дихаємо?» «Звідки я, у біса, знаю?»
Я завжди мріяв.
Я завжди мріяв, як і будь-який батько.
Усі мріють, що прийде день,
і колись мій син отримає Нобелівську премію.
Також я мрію, що колись мій син спитає мене:
«Картоплю фрі будете?»
Якось на німецькому телебаченні жінка питає,
питає мене: «Пане Вільямсе, як гадаєте, чому в Німеччині
так мало сміху?»
А я їй: «Може, ви вбили всіх смішних людей?»
Якщо ти ірландець, ти відгамселиш мене,
а потім, сучий сину, ще й співатимеш про це.
Тієї ночі ти сказав Моя жінка як жбан
Я йому по зубах Навалив і звалив
Були славні часи Хлопці бились усі
Оце було діло…
Ось що я думаю про цей клятий спорт.
Я кладу м'ячика в ту нору ховраха.
«То ви про більярд». До біса більярд.
Ні, беру таку пряму палицю. Кляту таку палицю.
Б'ю по м'ячику та кладу його в нору ховраха.
«Та це крокет». До біса крокет!
Я кладу м'ячика за кількасот метрів.
Дідько, ось так.
Ось так махаю, а коли не влучаю,
відчуваю, ніби в мене серцевий напад.
Дідько! Ось так ми його й назвемо.
Напад. Бо кожного разу, коли промахуєшся, гадаєш, що помреш.
А зараз футбольний коментатор із Мексики розкаже трохи про гольф.
М'яч котиться. Він котиться…
Лунка!
Дівчата, якщо ви зробите це чудове тату зі сходом сонця,
яке встає просто над вашою дупою, це красиво у 20.
Але в 50 це буде восьминіг, що женеться за морською зіркою.
Отже, ні.
Дідько!
Ну, давай!
І тоді ти розумієш…
що Бог дав тобі пеніс і мозок.
А крові достатньо, щоб працювало щось одне за раз.
Саме так, Коркі. Час рушати.
Ми прямуємо на південь від кордону.
Ти повинен догодити Міссі.
Є питання до панянок.
Ви ось так нас бачите?
Тобі ще довго?
Ні, ні. Я закінчу.
Ні, ні. Я люблю тебе.
Я люблю тебе.
Я закінчу.
Я ж казав, що зможу це. Просто не відчуваю свого обличчя.
Ні, хто твій татусь?
Я люблю тебе. Люблю.
Я закінчу. Закінчу.
Я все закінчу…
Гарного вечора!
Так.
Для мене велика честь ввести Робіна Вільямса до Зали слави. Так.
ШАНУВАННЯ РОБІНУ ВІЛЬЯМСУ ЦЕРЕМОНІЯ 2022 ЗАЛА СЛАВИ
Представити наступного ведучого — для мене справжня насолода.
Комік, якого я люблю дивитися, і людина, яку люблю зустрічати,
яку я не міг побачити деякий час.
Пані та панове, привітайте дуже смішну
та неймовірну пані Челсі Гендлер.
Чел, Чел, Челсі. Чел, Чел, Челсі.
Чел, Чел, Чел, Челсі.
-Челсі. -Так!
Челсі. Челсі. Челсі. Чел. Челсі.
-Челсі. -Вітаю всіх!
-Гендлер. -Привіт!
Дуже дякую. Дякую.
Я тут, щоб поговорити про Джоан Ріверз.
Коли я вперше зустріла Джоан Ріверз, ми обидві працювали на «E».
І це було не дуже смішно.
Я була надто молода, надто самовпевнена й зарозуміла,
щоб повірити, що хтось доклав руку до мого успіху, крім мене самої.
Зараз я знаю, що за кожен свій успіх я завдячую тим,
хто був до мене, хтось сміливіший і відважніший.
І мені справі пощастило знайти когось такого ж сміливого, як Джоан Ріверз.
Вона якось сказала: «Хтось скаже цьому бідному йолопу Стіві Вандеру,
що в нього на голові підставка для рослин із макраме?»
Це, звичайно, була класика.
Вона також сказала: «Елізабет Тейлор така товста, що кладе аспірин у майонез».
Тому для мене велика честь бути сьогодні тут
і віддати шану її життю та творчості.
Джоан народилася в 1933 році як Джоан Александра Молінскі.
Вона народилася в Брукліні, Нью-Йорк. Починала, як багато з нас,
працювала деінде, щоб звести кінці з кінцями.
Була гідом у Рокфеллерівському центрі.
Працювала редактором у рекламній агенції в Нью-Йорку.
Деякий час підробляла стилістом.
Цей досвід став їх у пригоді пізніше, через десять років,
коли вона працювала в шоу Fashion Police разом із донькою.
Вони навчили всіх закочувати очі та критикувати знаменитостей
набагато раніше, ніж Джада й Вілл.
Скоро Джоан знайшла своє місце на сцені, де розважала людей.
Висміювала знаменитостей, висміювала політиків
і здебільшого висміювала себе.
Вона розпочала свою кар'єру стендап-коміка в Гринвіч-Вілледж.
Ділилася рахунками з такими собі Джорджем Карліном і Річардом Прайором.
Тоді вона закінчувала свої виступи фразою:
«Я Джоан Ріверз, і я готова».
Гадаю, цією фразою можна було б і починати виступи.
Та ось після десяти років важкої праці в брудних клубах
Джоан за одну ніч стала знаменитістю. Після неодноразових відмов
їй нарешті дозволили виступити на «Вечірньому шоу Джонні Карсона».
Це сталося 17 лютого 1965 року. Вечір, який змінив усе.
Джонні Карсон сидів там і витирав сльози від сміху.
А потім сказав: «Ти смішна. Ти неодмінно станеш зіркою».
І він мав рацію.
Вона була наче риба у воді, а Джонні, король вечірнього етеру,
був справді в захваті.
Вона показала нам, що можна ввійти до чоловічого клубу
та не лише всіх розсмішити. Якщо ти справді кумедна,
ти можеш домінувати над ними.
Джоан грала в Карнеґі-холі. Вигравала «Греммі» та «Еммі».
Була номінована на «Тоні». Написала 12 бестселерів.
Вона наново винайшла червону доріжку, яку ми зараз знаємо.
А найбільш вражає те, що вона не боялася бути собою.
Джоан винайшла свій їдкий і новаторський голос у ті часи,
коли жінки більше мовчали.
Коли люди стають знаменитими, їм хочеться безпеки.
Почуватися захищеними.
Бо з'являється те, що ти боїшся втратити.
Але Джоан не така. Що успішнішою вона ставала,
то голосніше та безапеляційніше звучала.
Вона розсунула межі та поставила все на карту
заради сміху.
Її критикували все її життя за те,
що вона занадто груба, занадто особиста, занадто язиката.
Але її жарти завжди приховували щось глибоке.
Вона відмовлялася вибачатися, кажучи: «Частина мене
намагається сколихнути вас.
Вам здається, що я смішна, але я нагадую вам про інші речі.
Життя жорстоке, мої любі. Життя складне.
Краще сміятися над усім,
інакше все піде псові під хвіст».
Вона не лише любила смішити людей.
Вона також любила тих, хто смішить людей.
Вона якось сказала: «Якщо ще одна жінка-комік скаже мені,
що я відчинила для неї двері, я пошлю її.
Бо я ще досі відчиняю ці двері».
І вона досі це робить.
Навіть смерть у 2014 році не спинила її.
Завдяки своєму спадку, вона досі відчиняє двері
для жінок із великої червоної килимової доріжки на небесах.
Пані та панове, Джоан Ріверз!
У цьому бізнесі все йде через ліжко.
Хочу, щоб ви знали, що мене звати Джоан Ріверз,
і я готова.
Моя перша шлюбна ніч була катастрофою, бо в мене нульовий розмір.
Мій чоловік каже мені: «Допомогти з ґудзиками?»
А я йому…
«Любий, я вже гола!»
Якщо тебе не хочуть, це одразу помітно.
Коли я дорослішала, то постійно чула:
«Чому ти не така, як кузина Шейла?
Чому ти не як Шейла?»
А Шейла померла, щойно народившись. О так!
Перші дружини занадто добрі. Вона хвилюється, волосся сивіє.
У чоловіка проблеми із серцем, і це її засмучує.
Вона закладає свій перстень, щоб купити кардіостимулятор.
Друга дружина. У чоловіка хворе серце,
вона навмисно його лякає.
Ось у чому різниця.
Ось де різниця!
А ще я була не кремації своєї свекрухи.
І це було… як на кремації свекрухи —
вам не зрозуміти. Краще вам не знати.
Я мала летіти, тож купила прямий рейс:
Монреаль — Лондон, Лондон — Монреаль.
Лечу назад і розумію: треба було дочекатися, доки вона не помре.
І я така…
На першому побаченні не можна цілуватися.
-Жартуєте? -Це вже потім.
-У нас з Едгаром ще не було побачень. -Я не знав.
Якби мій чоловік не крутився вві сні, у мене не було б дітей.
Розумієте мене?
Я можу прийти з помадою на комірці,
а йому байдуже.
Я вдаю, що в мене роман. Хочете знати, як звести його з розуму?
Я подумала: «Від цього він оскаженіє».
Ми лягаємо в ліжко. Я вдаю, що розмовляю вві сні,
і кажу: «Ні, Тіме, так не можна!»
«Ні, Тіме, так не можна! Боже, не можна».
Уранці чоловік залишив мені записку: «Скажи Тіму, що так можна».
Ми всі через це проходимо. У 40 починає погіршуватися зір.
Байдуже, хто ви. Прочитати вітальну листівку важко всім.
У 50 починає зникати пам'ять. «Подивімося цей фільм.
Ну, той. Скажи мені, і я скажу…»
У 60 починаєш псувати повітря. І робиш це безперестанку.
Так. А в 70 втрачаєш нюх.
Отже, найжорсткіші роки — між 60 та 70.
Овва!
Усі дивилися Шоу Карсона.
Та коли Карсон сказав мені: «Ти станеш зіркою»,
моє життя змінилося.
Я сентиментальна. Почитайте присвяту.
-Знаю. Це дуже зворушливо. -Так.
Дуже мило.
-Говорите про почуття… -Не треба було.
Це про…
Книга про вашу дитину. І ось присвята.
-Я прочитаю? -Так.
-«Едгару», це чоловік. -Мала це зробити.
«Завдяки кому вийшла книга. Завдяки кому ця книга.
Карсону, завдяки кому вийшло все».
Це дуже мило. Дуже мило.
Студія Fox запропонувала мені власне шоу.
Едгар мав бути продюсером.
Звісно, ми погодилися.
Після 20 років цього шоу
перший, кому я подзвонила, був Карсон.
Він кинув слухавку. Набрала ще раз, він кинув слухавку.
Він ніколи більше не розмовляв зі мною. Ніколи.
Моніка Левінскі тут?
Подивіться під стільцями. Вона мій ідеал!
Дівчина отримала сім мільйонів доларів
за оральний секс із президентом США.
Канадо, розумієш про що я?
Сім мільйонів доларів!
Тебе це не обурює?
Якби я могла зробити це ще раз…
Якби я могла зробити це ще раз, я б сказала донці,
коли їй стукнуло 16: «Меліссо, ходи-но сюди, візьми банан.
Ставай на коліна. Мама хоче побалакати».
Іноді я кажу їм: «Хлопці!»
«Щось мені самотньо.
Хто мене сьогодні віддовбенить?»
Так, я дивлюся на тебе.
Подивіться на людину, не на мене.
Подивіться на людину. Це ж, у біса, не важко.
Подивіться на людину.
Вимовимо це три рази. Це найголовніше в житті.
Один: мені так добре. Ну ж бо, люди.
Мені так добре.
Мені так добре… Я — не ти.
Дякую та гарного вечора! Працювати для вас — задоволення.
Найкумедніша жінка у світі.
Ми скоро повернемося.
Для мене дуже важливі такі заходи в комедійному жанрі,
бо я завжди залишилась осторонь.
Я дуже рада, що мене включили. Бо зазвичай мене не включають.
Джоан, не знаю, чи ти готова, але сьогодні ми точно тебе візьмемо.
Для мене велика честь ввести тебе в Залу слави.
ШАНУВАННЯ ДЖОАН РІВЕРЗ
ЦЕРЕМОНІЯ 2022 ЗАЛА СЛАВИ
Маю за честь запросити майстра смалити.
Доброго друга кожному коміку,
якого він зустрічає.
Привітайте Джеффа Росса.
Майстер смалити.
Смалити… майстер смалити.
Оплески для Челсі.
Джефф Росс. Джефф, Джефф Росс.
Вітаю, світ гумору! Як справи?
Сьогодні я тут, щоб провести поминальну частину.
Бо нещодавно ми втратили Норма Макдональда,
Луї Андерсона, Боба Сагета,
Гілберта Готтфріда та Вілла Сміта.
Є тут фанати Гілберта Готтфріда?
Я любив Гілберта.
Мені вдалося провідати його в лікарні напередодні його смерті.
Я радий, що в мене була можливість бути його другом.
Я тримав йогу руку та казав слова прощання.
Лікарям було важко встановити точний час смерті.
Бо очі Гілберта завжди були ніби закриті.
Я робив шоу для Netflix, де підсмалював історичних діячів.
Я зателефонував агенту Гілберта. Сказав: треба, щоб Гілберт
прилетів у Лос-Анджелес та зіграв Гітлера.
А його агент мені: «Ти що? Це неприйнятно.
Перша участь Гілберта на Netflix точно не буде в ролі Гітлера».
Я подзвонив Гілу напряму та сказав:
«Гілберте, хочу, щоб хтось зіграв Адольфа Гіт…»
А він перебив мене: «Лер?
Я зроблю це!»
Він прилетів. Ми відправили його до гримерки.
І ось Гілберт приходить на репетицію в ледергозе,
з вусиками Гітлера та пов'язкою зі свастикою.
Потім перерва на ланч,
а в Гілберта досі ця пов'язка зі свастикою.
Ми закінчили шоу.
Влаштували вечірку, а я все не міг змусити
його зняти ту пов'язку зі свастикою.
Гадаю, він навіть летів із нею додому.
Але він був тоді дуже кумедний. Ось що можу сказати.
Гілберт Готтфрід був найкращим Гітлером усіх часів.
Мел Брукс якось сказав, що комедія — це помста через глузування.
Як ще краще висміяти нацистів, як не представити їх фюрера
найбільш галасливим і нестерпним євреєм в історії.
Отже… Хайль Гілберт!
А є тут фанати Луї Андерсона?
Дуже неординарний підхід до комедійного жанру.
Луї Андерсон перетворив свій біль у концертні тури,
спецвипуски на ТБ та анімаційні шоу. І робив він усе це просто блискуче.
Луї дав нам змогу поглянути на дитинство з іншого боку та посміятися над ним.
Він також отримав премію «Еммі», написав бестселер,
був ведучим ігрового шоу
та представником виробника масла Land-O-Lakes.
За контрактом і від душі.
Я зустрів Луї, коли ми стояли біля сусідніх пісуарів у чоловічому туалеті
одного з комедійних клубів у Нью-Йорку.
Мені було тоді 24 роки, і я робив короткі номери.
Я впевнений, що Луї тоді мені щось запропонував.
Не хочу розкривати зараз усіх подробиць. Лише скажу:
відтоді я став його великим фанатом.
Нам пощастило, що Луї був у нашому житті.
Життя без Ліллі не було б повним.
Вічне життя Ліллі Андерсону.
Я знаю, що тут присутні й фанати Норма Макдональда.
У Норма було стільки жартів, що я завжди цьому дивувався.
Щоразу, коли ми переходили на літній час,
Норм казав: «Закладаюся, це тільки на шість місяців».
Норма звільнили із шоу «Суботнього вечора в прямому ефірі», бо він забагато
кепкував з О. Джея Сімпсона.
Але коміки мусять говорити правду
попри будь-які обставини.
Так робив і Норм.
Шкода, що не сказав правду лише про власне здоров'я.
Ми тоді встигли б йому сказати, як сильно ми його любимо.
Але це був би не Норм.
Він завжди випереджав нас на один крок до самої смерті.
Мені його не вистачає.
А є тут фанати Боба Сагета?
Боб був мені за брата.
Але він був татусем Америки.
Як Білл Косбі.
Хіба що Боб колисав людей по-старому.
Розповідаючи про власну благодійну роботу.
Жінка Боба, Джон Стеймос, розказала мені…
як фанати постійно зупиняли Боба.
Усім кортіло його обійняти.
Усі ставали дуже емоційними й казали Бобу:
«У мене не було… я зростав без батька, а ваш герой у "Повному домі",
Денні Теннер, він був мені за татка. Дуже вам дякую».
Прошу задонатити, хто скільки може, на його честь,
у фонд із досліджень склеродермії.
Це було дуже важливо для Боба.
Боб був сильним і підтримував усіх, коли життя стало важким.
Сподіваюся, що в кожного тут є такий друг, як Боб.
Він був яскравою зіркою телебачення, але жив як справжній комік.
Він навіть помер, як комік: на гастролях, на самоті, у номері готелю.
Він підковзнувся та вдарився головою.
Дуже поетично для ведучого «Кумедного домашнього відео».
Якби Боб побачив це падіння, він би точно це висміяв.
Дякую.
Ці чотири майбутні учасники Зали нас покинули,
але їхній сміх досі з нами.
Отже, ваші останні оплески Гілберту, Луї, Норму та Бобу.
А зараз велика честь запросити на сцену відомого вам як The Closer —
Дейв Шаппелл!
The Closer.
The Closer. Дейв, Дейв. Дейв Шаппелл.
Дейв. Дейв Шаппелл.
Дейв. Дейв. Дейв.
Дейв. Дейв Шаппелл.
Боже мій.
Дякую, що прийшли.
Не знаю, як ви опинилися тут,
та, дідько, вам дуже пощастило.
-Дейве! -Ми тебе любимо, Дейве!
Дякую, друже.
Я теж тебе люблю, але дуже неособисто та гетеросексуально.
Сьогодні в мене важкий вечір, бо мені випала честь…
ввести до Зали найвидатнішу людину всіх часів.
Річард Прайор.
Найвеличніший стендап-комік цього світу.
Нічого особистого, але коміки люблять Річарда Прайора.
Є історія, яка нас завжди смішила, коли він ішов зі сцени
в Лас-Вегасі посеред шоу.
Коли він це робив,
організатор шоу, сказав, що він ніколи більше не працюватиме у Вегасі.
А він такий: «Начхати.
Якби сказали, що більше не буду кохатися у Вегасі, я б розхвилювався».
Та раптом він покинув шоубізнес і вирушив у невідомість,
яке йому готувало майбутнє. Він попрямував до Сан-Франциско.
Там, з допомогою Пола Муні та інших
він почав робити ті відомі записи. Повільно, але впевнено
він ставав тим Річардом Прайором, якого ми всі полюбили.
Але не лише ті записи прискорили його трансформацію.
Ще був кокаїн.
Іноді, коли чую чийсь вдалий жарт, то кажу:
«Шкода, що це не мій жарт».
Але кожен жарт — про щось особисте.
Я знаю, що автор жарту пережив щось важке.
Але зміг побачити щось кумедне в такій складній ситуації.
Річард Прайор був одним із таких.
Коли мені було 19, я пам'ятаю,
як виступав у театрі «Аполло» в Гарлемі, де він був присутній.
Я заходив, коли і він заходив.
Його везли в інвалідному візку.
Я стояв за ним і не вимовив жодного слова.
Але я дивився в місце за його вухами.
І бачив шрами, що залишилися від того, як він підпалив себе.
Я ледь не заплакав.
Після цього я виступав у нього на розігріві.
У симфонічному театрі в Ньюарку.
Для мене було дивно, що така легенда виступає в Ньюарку.
Я зустрівся з ним за лаштунками.
Він пригадав моє ім'я та потиснув мені руку.
І вийшов на сцену під жахливу пісню. Її назва — «Я тебе кличу».
Він виступав десь хвилин 15.
А потім зупинився.
Він звернувся до людей: «Вибачте, сьогодні не можу виступати».
У залі стояла така тиша, що можна було почути, як летить муха.
Десь на гальорці піднявся хлопчина
та заволав, ніби хотів битися. Він сказав: «Я люблю тебе, Річарде!»
Публіка наче оскаженіла.
Чесно. Че були найдовші оплески, які я колись чув
під час комедійних виступів. Я був молодий,
але збагнув, що це був прояв справжнього кохання.
Байдуже, як він виступав: добре чи погано. Вони хотіли бути поруч,
ще один раз.
Вони відпустили його з любов'ю. Та чудово попрощалися.
І ця мить, свідком якої я був, визначила всю мою майбутню кар'єру.
Я точно знав, що хотів би отримати від життя.
Ось так я хотів, щоб закінчилася моя кар'єра.
Може, не зовсім так.
Не в Ньюарку.
Пол Муні також справив на мене великий вплив.
І…
Він розповідав мені історії про Річарда.
Він розказував їх так, ніби був у сусідній кімнаті.
Розумієте? Це дуже заспокоювало:
коли хтось говорить так про свого друга.
Мені дуже пощастило, що я знав і його.
Не хочу теревенити про себе, але…
хочу лише сказати: без Річарда Прайора
не було б Дейва Шаппелла.
І щодо тих коміків, які скаржаться, що нічого нового вже не скажеш,
я можу лише зауважити, що, певно, їм просто нічого сказати.
Бо є чудовий приклад людини,
яка казала, що хотіла та коли хотіла,
незважаючи на контекст.
Цей чувак працював лише на трьох каналах.
Немає чого боятися.
Якби ви тільки бачили, яку мужність
він виявляв за таку велику ціну. Отже, пані та панове,
привітайте Річарда Прайора.
Я десь прочитав, що ви народилися в борделі.
Я подумав, що це Прайор так пожартував в інтерв'ю.
Я народився в утробі матері.
Це так.
Але ми жили в… гадаю, це називається борделем.
-Ми називали його блудівня. -Так.
Блудівня або…
-Або… -Але це був мій дім!
Пам'ятаю випадки, що траплялися на районі.
Коли я вперше зустрів білих людей.
Вони прийшли в наш район, щоб підняти економіку.
Прикольні білі чуваки. Але я міг би бути жорстким.
Розумієте мене?
Я міг би бути упередженим.
Бути упередженим до них.
Міг би бути упередженим, та вони були милі.
Казали: «Привіт, а мама вдома? Мені захотілося мінету».
Моя мати. Я зустрів її. Вона сиділа он там.
Я люблю її. Ось моя мама.
-Вона тут? -Мамо! Не ховай обличчя!
Он вона!
Я не знав про це.
Не плач, мамо.
Моя бабця з тих, що зналися на вихованні. Розумієте?
Лупцювала мене по дупі.
Усі пам'ятають ці лозини?
Так? Ви ще мали самі піти та зірвати їх із дерева,
а потім зняти з них усе листя.
Бачу зараз ці кляті дерева. Хочеться їх повбивати.
Ідеш, зриваєш ці лозини, а вони розрізають повітря,
коли вертаєшся додому. Ти чуєш: «Ф'ю».
Уже починаєш плакати, ще не дійшовши додому.
Ф'ю, ф'ю. Мамо!
Ф'ю, ф'ю! Вибач, мамо. Я більше не гратимусь…
Мамо, будь ласка! Будь ласочка!
Мамо! Будь ласка!
Будь ласка, мамо! Ма!
У вас у Єропі велика вага?
У чому справа?
Це закономірне питання.
Боже, він справді вважає мене крутим.
-Заждіть. -Він вважає мене кумедним.
-Заждіть. -Я його розсмішив, не ви.
-Заждіть. -Чому ви кажете «заждіть»?
Іноді біль переходить у сміх.
Розумієте? Я сидів у в'язниці.
Потрапив туди, бо не сплатив податки.
-Коли? -Минулого року.
-Скільки отримали? -Достатньо.
Я сказав судді: «Я просто забув про податки».
А він такий: «Не забудеш наступного року».
Та коли ви не виражаєте емоцій під час сексу?
Або не розкриваєте душу? Нічого ж не стається.
Чоловіки справді боятья. Їм справді лячно в ліжку з жінкою.
Ви маєте досі вдавати мачо. Важко сказати: «Ти…
Ти вже, уже того…
Ти вже кінчила?»
Уже?
Бо чоловіки стають у захист, якщо вона не кінчила.
Вони справді стають у захист.
Вони не сприймають це як свою провину.
Чоловіки можуть сказати будь-що, коли налякані. Вони такі:
«Крихітко, може, твоя піхва померла».
А жінки завжди знаходять найкращу відповідь. Вони кажуть:
«То, може, зробиш їй штучне дихання?»
-Я згрішив. -Боже, ні.
-У минулому. Багато разів… -Вибачаю тобі!
Ви єдиний білий, хто торкнувся моєї голови
та залишився живим.
Якось я був на рингу з Алі. Він неймовірний.
Це був бенефіс, і ми зійшлися для сміху.
Перед тим, як треба виходити на ринг, серце скаженіє…
Щось тебе попереджає, що ти виходиш на цей клятий ринг.
А всі точно знають, що це для розваги?
Цей чувак відгамселить тебе, щойно ти вийдеш на ринг.
Алі скаже тобі…
І я такий: «Стривайте. А він точно знає, що це бенефіс?
Він не має гамселити мене на цьому клятому рингу».
А цей чувак дуже швидкий.
Неможливо помітити його удари, доки вони не закінчаться.
Це все, що бачиш. Твій мозок каже:
«Зачекайте.
Щось прилетіло мені в обличчя хвилину тому, точно».
А ще тобі каже тренер: «Тримайся та рухайся!»
А це твій перший бокс. І ти перелякано рухаєшся ось так…
-Ви бачили «Екзорциста»? -А!
Та жінки не справлятимуть нужду на вулиці.
Жінки, ви ж не будете?
«Сходиш у туалет десь там?»
«Ні».
«Ні. Багато людей. Ні.
Тут щось повзає. Що, як щось заповзе туди? Ні.
Дочекаюся, коли повернемося в машину».
А я їй: «Подруго, ти не сцятимеш у машині!
Знімай труси та роби свої справи тут».
«Мені дуже хочеться. Гаразд, я лише трохи
спущу трусики.
Так? Але ти нічого не роби. Не сміши мене.
Якщо щось побачиш, кажи.
Але не роби нічого смішного. Добре?»
«Авжеж, ні. Роби свої справи, я почекаю».
«Добре, я трохи спущу їх».
Люблю чекати, доки вона не почне.
А потім: «Хтось іде!»
Пам'ятаю, як зустрівся з Луї Армстронгом.
Я зайшов до його гримерки та сказав: «Як справи, Луї?»
А він: «Білі все ще рулять».
Не зустрічайтеся з мафією. Ви не зможете їх пригостити.
Ці покидьки
люблять запрошувати артистів на обід.
Вони запрошують вас на обід і постійно хапають чек.
А потім ти скаженієш і кажеш: «Сьогодні я заплачу.
Дідько. Ви платите за мене кожного разу».
«Хлопче. Я тобі дещо скажу. Ми злочинці. А за злочини
неможливо розплатитися».
У когось тут був серцевий напад?
Це, у біса, дуже боляче!
Я не обманюю. Я був у себе біля ґанку.
Я гуляв і раптом почув, як хтось каже: «Не дихай!»
Я такий: «Що?»
«Ти зрозумів, покидьку. Не дихай!»
«Гаразд, не дихатиму. Я не дихатиму».
«Краще взагалі стули пельку». «Гаразд, вибач. Тільки не вбивай».
«Ставай на коліна та доведи». «Я не зможу підвестися».
«Ти думаєш, що вмираєш. Чи не так?»
«Так, я думаю, що вмираю».
«А чому ти не думав про це, коли жер свинину?»
«Я не жер».
Я отямився у швидкій.
Навколо були тільки білі, що дивилися на мене.
І я такий: «От лайно».
Умер і потрапив не на ті кляті небеса.
Послухайте. Якщо ви колись чули про фрибейзінг,
ви чули, щоб хтось вибухав під час цього?
Чому я?
Десять мільйонів це роблять, а вибухнув я.
Хочу сказати, що ви всі подарували мені багато любові, коли я…
почувався не дуже добре. Я дуже ціную це.
Ви теж заслуговуєте на подяку. Поаплодуйте собі.
Ви також відколювали масні жарти про мою стару дупу.
Так. Ви не знали, що деякі з них я побачив.
Але ви мене дуже любите.
Я запам'ятав ось цей. Запалю зараз сірника.
Шо це? Річард Прайор біжить вулицею.
Якось я дивився телебачення, і там сказали, що я помер.
Я був увесь у бинтах і все таке.
А там кажуть: «Щойно помер Річард Прайор».
Мене злить той факт,
що, як на мене, ніхто, кого я колись зустрічав
у комедійному бізнесі, не був талановитішим за мене.
І я ніколи не отримаю визнання за те, що роблю.
Тут він помилявся. Хіба ні?
У 2016 я робив свій перший спецвипуск для Netflix у цьому залі.
Це було 12 березня — ювілей шоу «Річард Прайор:
наживо на Сансет Стріп»,
яке вийшло в цей день у театрах та яке він знімав саме тут.
Це був Великдень, коли люди славлять Ісуса, який воскресає.
І коли він записував це шоу, він підпалив себе.
Це був перший раз, коли він з'явився на публіці
після цього жахіття.
Це також був і мій перший день на публіці після неприємного витоку,
що стався на телебаченні.
Для мене велика честь бути тут.
Ми любимо тебе, Річарде.
Я дуже радий, що можу ввести Річарда Прайора до Зали слави.
ШАНУВАННЯ РІЧАРДУ ПРАЙОРУ!
ЦЕРЕМОНІЯ 2022 ЗАЛА СЛАВИ
Дякую всім, що прийшли.
Бережи вас Господь і приємного вечора.
Зала.
Зала слави.
Зала слави. Рік…
Рік перший.
Зала слави. Рік перший.
Переклад субтитрів: Роман Нікулін
ВІДВІДАЙТЕ НАЦІОНАЛЬНИЙ КОМЕДІЙНИЙ ЦЕНТР ДЖЕЙМСТАУН, НЬЮ-ЙОРК
МАЙБУТНІЙ ДІМ ЗАЛУ СЛАВИ