Downloaded from YTS.MX
ІНТЕРАКТИВНИЙ СПЕЦВИПУСК NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Упертість.
Упертість покинути зону комфорту.
Упертість порушувати всі правила.
Упертість змінювати напрямок життя.
А іноді впертість зробити все заради кохання.
Але з упертістю не все так просто.
Ніколи не знаєш, коли й де матимеш проблеми через неї.
РАНВІР СИНГХ
АКТОР, ФАНАТ АДРЕНАЛІНУ, БЕЗНАДІЙНИЙ РОМАНТИК
БЕАР ҐРІЛЛЗ
АВАНТЮРИСТ, ФАХІВЕЦЬ ІЗ ВИЖИВАННЯ, БЕЗСТРАШНА ЛЮДИНА
Чорт, це Беар Ґріллз.
Привіт, мій «заморський Тарзане»!
Привіт, мій Мауглі!
Я тебе поцілую!
Ми готові.
-Ласкаво просимо до Сербії. -Який прийом!
Перший урок виживання:
не намагайтеся боротися з бгалу!
Ой, це я винен!
Зв'язуватися з цими ведмедиками — це божевілля!
Він намагався з'їсти кебаб «Ранвір»!
Подякуймо сербській поліції за те, що врятували нас.
-Бажаю здоров'я, пане! -Дякую.
Загалом, я приїхав сюди для того,
щоб знайти дуже рідкісну й особливу квітку.
Рамонду сербську. Ти, напевно, про неї чув.
РАМОНДА СЕРБСЬКА, РОСЛИНА-ФЕНІКС, ЕНДЕМІК СЕРБІЇ.
РІДКІСНА. ВІДРОДЖУЄТЬСЯ ЧЕРЕЗ БАГАТО РОКІВ БЕЗ ВОДИ.
І для кого вона?
Для кохання всього мого життя. Моєї любки. Моєї Діпіки. Моєї дружини.
Я маю дістати цю квітку для неї.
Що б не було, я все пройду і знайду цю квітку.
Та ти справжній романтик.
Гаразд. Пілоте, ми вирушаємо прямо в гори.
Отже, подивимося, що у тебе в рюкзаку.
Якщо ми хочемо знайти цю квітку,
мусимо йти без зайвого вантажу, швидко.
І не візьмемо те, що не будемо використовувати, гаразд?
Бананові чіпси?
-Можна мені? -Дзеркало?
Дзеркало суєти. Це моя впевненість.
Правда? Воно не дуже важке,
до того ж може часто знадобитися для виживання, тому залишимо його.
Вода, добре. Яблуко, їжа для виживання.
-Що це? -Це Кокі та Лола.
Мама зробила їх від щирого серця і віддала зі словами: «Візьми, синку».
Коли їдеш у довгу подорож,
індійські матері дають смаколик тривалого зберігання.
Він дуже важкий.
З усією повагою до твоєї мами,
але вона приготує тобі інший, коли повернемося. Не беремо.
Ще дві речі, сигнальна ракета, абордажний гак і кілька мотузок.
Обидва взяти не можемо. Що скажеш?
Отже, доведеться вирішувати.
Брат Беар каже, що потрібне тільки одне.
Сигнальна ракета чи абордажна мотузка.
Моя доля у ваших руках.
Отже, ви вибрали абордажний гак. Думаю, він нам дуже допоможе.
Покладу в сумку. Спасибі.
Уперед. Готовий?
У подорожі на нас чекають великі перешкоди.
Сувора місцевість, круті ущелини,
холодні річки, небезпечні хижаки та похмурий клімат.
Чорт.
Трясця! Мати Божа!
Ви вирішуватимете, що й коли я робитиму протягом усієї подорожі.
Але часу вже обмаль.
Маємо всього 36 годин, щоб дістатися до точки евакуації.
Подорож починається, Ранвіре. Трохи нервуєш?
Якщо чесно, Беаре, я маю це зробити.
Здається, я втрачаю зв'язок із собою.
Розумієш? Моє життя наче перетворилося на коробку,
закриту, стерильну й синтетичну.
Ця пригода допоможе мені виявити моє первісне начало,
яке дуже потрібне мені в житті.
-Я сказав дружині… -Так?
…про цю божевільну ідею вирушити в ліс
і зробити щось таке, і вона була не проти.
Вона… Можна сказати, вона мене підмовила.
Тебе чекає екстремальна версія.
Це досить небезпечно.
Тут є ризик. Ти у віддаленій частині світу.
Але в тебе є мета, хіба ні?
-Здобути цю квітку. -Так.
Моя подорож туди не безцільна.
Так. Я знайшов, де вони зростають.
Знаєш де? І відведеш мене туди?
Це і є наша подорож. Але буде нелегко.
Передусім, це дуже рідкісна квітка.
Так.
Зростає лише високо в горах.
Саме тому я хочу їх здобути.
Чому?
Рамонда сербська — особлива квітка.
-Ти сказав, вона завжди цвіте. -Так.
І може витримати будь-яку сувору погоду.
-Остання, що вижила. -«Остання, що вижила».
Ось аналогія.
Для мене рамонда сербська — це моє кохання до дружини.
Завжди цвіте, витримує будь-які суворі умови,
і не вмирає, що б не сталося. Я готовий, брате.
Тож мусимо бути на висоті.
Кажу ж, поїхали!
Усі завжди так кажуть спочатку.
Ось моя заява!
Сингх вітає землю Сербії!
Де ти це взяв? Звідси? Дивись. Взагалі, це круто.
Це вовчий послід.
Вовчий послід.
Я приєднаюся до тебе.
Гидота. Ти намастив мені лоба цим лайном.
-У нас на все 36 годин. -Гаразд.
Час не чекає.
На нашому шляху є схований GPS.
І він приведе нас прямо до місця,
-де ростуть квіти. -Гаразд.
У цій подорожі я буду з тобою на кожному кроці.
-Друже. -Але вона дуже складна,
-і це твоя подорож. -Друже.
І важливо те, що глядач вирішить,
що тобі робити на кожному етапі.
Якщо ми дійдемо до річки, ущелини, скелі або чогось іще,
ти питатимеш глядачів, що робити.
Ті, хто тебе люблять, спільними зусиллями
ухвалять рішення про твоє життя.
Або смерть.
Ти б їм довірився?
Я знаю, що вони люблять мене, а я їх люблю. І я їм довіряю.
-Тільки не дай маху. -Будь ласка.
На кону моє життя. Будь ласка.
-Гаразд, 36 годин. -Так.
Боже.
Звідси видно цілу ділянку маршруту.
Отже, ми на вершині.
Нам треба спуститись у долину.
Мусимо пройти крізь увесь цей ліс.
На іншу сторону гори.
Звідси видно хоча б третину шляху.
Я все влаштував. Добре? Маємо пару різних варіантів.
-Так. -Можемо спуститися вниз
або рушити тірольським альпіністським маршрутом,
який я проклав через ущелину.
Виберемося через неї,
а потім можемо спуститися з того боку долини.
Або спустимося по мотузці прямо зі скелі.
Думаю, різниця в тому, що при дюльфері ми будемо поряд.
Тірольська переправа навряд чи витримає двох людей одночасно.
Напевно, по одному за раз.
Король лісу каже, що є два варіанти.
Якщо виберете тірольську, то доведеться самому.
Якщо дюльфер, то він буде зі мною.
І серце перестане так калатати.
Вони обидва мене лякають.
Тож скажіть мені. Вам вирішувати. Вибір за вами.
Тірольська переправа чи дюльфер?
Один невірний крок, і бувай, Ранвіре.
Бачиш, куди ми прямуємо? Вздовж мотузки.
Спочатку буде незвично на неї залазити.
Пристібаємо ось так.
-Гаразд. -Один… і потім другий.
-Зрозумів. -Ти це зробиш сам.
-Гаразд. -Тренуйся із цим.
-Добре. -Натискаєш, повертаєш і відкриваєш.
Спробуй.
-Відкривай. -Гаразд.
Потім ти спускатимешся та натиснеш своєю вагою.
І гравітація зробить половину роботи.
-Пройдеш половину шляху. -Гаразд.
А потім доведеться використовувати старі рушниці Ранвіра.
Мені знадобляться ось ці рушниці.
Я піду першим. Якщо мотузка порветься, не залазь на неї.
Він тішиться, а мені страшно.
Так. Тобі доведеться спуститися трохи вниз,
доки твоя вага не почне тиснути.
А далі рушиш уперед.
Отакої, він пішов.
Брате! Все гаразд?
Усе добре!
Опускаєш руки, коли треба відпочити — відпочиваєш, струшуєш кров.
Накопичується багато молочної кислоти.
Дивовижно, що він виробляє такі речі отак запросто.
У Ранвіра ось-ось розпочнеться пригода.
Наприкінці, Ранвіре, ти лізтимеш угору.
Справжнє тренування. Особливо наприкінці.
Ви сидите на дивані і приймаєте рішення.
А мені тут лячно до всирачки.
Це буде дещо зовсім нове,
поза зоною комфорту Ранвіра.
Він точно здатний на це фізично.
Він намагається контролювати свій страх та адреналін.
Але найстрашніше — це момент, коли треба стрибнути зі скелі.
Я боюся навіть дивитися вниз.
Ну ж бо, час іде.
Мені страшно. Як він казав? Як воно працює?
Пам'ятаєш? Натиснути, повернути й відкрити.
Натиснути. Повернути. Відкрити.
Зрозумів?
Добре. Ось так.
Один є. Гаразд.
І другий.
Ось так. Це воно. Момент істини.
Гаразд.
Діпіко, сподіваюся, наприкінці ти будеш вдячна.
Він гори зверне.
-Довірся канатам. Чорт. -Спускайся вниз. Ось так.
Я дуже давно такого не відчував. Серце калатає.
Нумо, Ранвіре. Час іде. Рушаймо.
«Того, кого береже Бог, ніхто не скривдить». Так?
Так, ще нижче.
Чорт.
А тепер застосуй рушниці Ранвіра.
Добре.
Я тут подумав недоречно,
але говорити чи мовчати — це мій вибір, і я вирішив сказати.
Ваш брат тут висить.
Нумо, Ранвіре. Рушаймо.
Беар просить поквапитися, а там унизу глибока ущелина.
Один невірний крок, і бувай, Ранвіре.
І заради квітки я мушу спробувати.
Люба, я постараюся.
Звичайно ж. Погляньте на нього.
Ну ж бо, ще трохи.
-Зачекай. -Хвала Богу.
Отже, хто б не вибрав тірольський варіант,
хочу сказати, що це було дуже складно.
Я не відчуваю рук. Не відчуваю дупу.
І ще дещо, про що краще змовчати.
Мусиш ще дещо зробити. Залазь сюди, Ранвіре.
Можеш теж пристебнутися.
-Я допоможу. -Добре.
Станемо тут, я відстебну тебе.
Уперед, Ранвіре.
-Відмінна робота. Молодець. -Просто легенда.
Я постарався для дівчаток.
Видно, як виступили судини.
Оце я накачався.
Дуже важливо щоранку добре качатися. Ви в курсі.
На тірольську переправу пішло багато часу, бо треба було йти по одному.
До того ж, я забарився, бо це для мене вперше.
Маємо всього 36 годин, а минуло вже чотири.
Не натискайте лише кнопки, моліться, щоб ми швидше дісталися до GPS.
І звідси хочеш знайти ту схованку GPS?
Як тільки знайдемо, то знатимемо точне місцезнаходження
тих квітів.
Що завгодно для дружини.
Дружина — GPS мого життя. Ходімо.
-«Щаслива дружина…» -«Щасливе життя». Ти знаєш.
Еге ж. Двадцять років шлюбу, Ранвіре.
Поглянь, тепер там унизу видно ліс,
майже біля лінії дерев.
Ось куди нам треба.
Ліс завжди корисний для того, хто хоче вижити.
Це притулок, їжа, захист від негоди,
і там водяться тварини.
Ти вже зустрічався тут із великим хижаком.
Але це їхня домівка.
Коли зайдемо в ліс, все це там буде.
Вовки, ведмеді. А тигри тут є?
-Тигрів немає. -Тепер один є.
Я так довго працював над цим.
Краще тобі займатися акторством, Ранвіре.
Просто дивися під ноги.
-Так. -Праворуч крутий схил.
Гаразд.
Ліс стає густішим, так?
Це вимотує.
Нам треба рухатися далі. Але п'ять хвилин можна перепочити.
-У тебе вода закінчилася. -Так.
-Це погано? -Без води тут не протягнеш.
Але ж ми в лісі.
-Це суть життя. -…і знайдемо джерело.
Наш брат — боєць.
Він герой.
У мене завжди була схильність робити все в екстремальних умовах.
-Справді? -З одного боку…
-Так. -…я був лише в лісі Аері.
І тепер я посеред сербського лісу.
-Так. -Тут досить небезпечно.
Тут ведмеді, вовки й божевільні.
Ніколи, брате. Я ніколи не був у справжньому лісі.
-Правда. -Це справді вперше.
-Ходімо. Це чудовий момент. -Так. Вгору, так.
Для мене це важливо.
Отже, ми наближаємося до того місця, де знайдемо наш GPS.
Потрібно до нього дістатися.
Мусимо бути обережними. Тут я використаю мотузку.
Гаразд, я її витягну.
Цей край пристебну до тебе.
А коли я скажу: «Готово», підеш за мною.
-Добре? -Гаразд.
-Але будь дуже обережний. -Гаразд.
Тут урвище з обох боків.
Виглядає досить небезпечною.
Але для мене ще один життєвий урок.
Життя — це балансування,
і на кожному кроці є підводне каміння.
Але якщо продовжиш іти,
то з допомогою добрих друзів
ти досягнеш своєї мети і будеш винагороджений.
У цьому випадку нагородою є GPS. Беар підморгнув і кивнув мені.
Не можна гаяти ні хвилини. Уперед.
Баланс.
Боже мій.
Друже. Це погано.
Ой. Чорт.
Гаразд, Беаре, бачу, до чого ти хилиш.
Це дуже серйозний, дуже різкий стрибок.
Чорт.
Гаразд.
Добре.
Зроблю це по-своєму.
Молодець, Ранвіре.
-Так, крок. -Один, два, три…
-Гаразд. -Молодець.
Чорт, як круто бути тут нагорі.
Боже мій.
ПОЧАТОК, ДЮЛЬФЕР, ТІРОЛЬСЬКА ПЕРЕПРАВА
GPS-НАВІГАТОР РАМОНДА СЕРБСЬКА
-Тут розріджене повітря, так? -Ми нагорі, розумієш?
-Господи. -Висота, мабуть, 2133 метрів.
У повітрі менше кисню,
тому все ускладнюється.
Ось де я заховав GPS-навігатор, прямо під тобою.
-Може впасти. -Це він?
Це GPS?
Це гарний момент у нашій подорожі.
З навігатором, сподіваюся, все стане простіше.
Так.
Овва. У нього дуже низький заряд.
Отакої.
Блимає, бо батарея сідає.
Але чому? Я прийшов сюди вчасно.
Ми витратили багато часу на тірольську переправу.
Я міг би прийти швидше. Ти ж прийшов.
Не треба було мені верзти ту всю маячню в камеру.
«Ту всю маячню».
Тобто він здох і навіть не встиг зорієнтувати нас.
Мертвий, як цвях в одвірку.
Доброго дня, виробники GPS. Відстій! Ваш продукт — мотлох.
-«Вістій». -Господи. Яке розчарування.
Нічого. Зробимо по-старому. Де сонце?
Тобто як — по-старому?
Сонце там.
-Ти про орієнтування по-старому? -Так.
Ми застрягли. Тепер вам вирішувати.
Зорієнтуватися по-старому з Беаром чи повернутися і зарядити GPS?
Натисніть на кнопку та врятуйте мене.
Зорієнтуватися по-старому
чи повернутися і зарядити GPS?
Де сонце?
Тобто як — по-старому?
Сонце там. Ми в північній півкулі.
-Гаразд. -Направимо годинникову стрілку на сонце.
Добре.
І на пів дорозі між цією лінією, годинниковою стрілкою та сонцем
і 12-ою годиною, ось там,
знаходиться лінія північ-південь.
-Спробуй. -Гаразд.
Ідемо на захід. Яким шляхом підемо?
Годинникова на сонце?
-На пів дорозі туди. -Стара школа. Ти в курсі.
-На пів дорозі звідси і 12-ою. -Гаразд.
-Отже, захід… -У той бік.
Захід у той бік.
Знову ж таки, знаєте, іноді
буває так, коли нічого не ясно.
Ти шукаєш маленькі знаки, що вкажуть напрямок.
Наша подорож завжди прямуватиме на захід.
-Ми вчинили правильно. -Гаразд.
Нам треба спуститись у цю долину.
А потім піднятися на іншу долину.
А квіти мають бути на вершині тієї гори.
Cпітнів і втомився.
Це не «GPS», а «GPL».
Що тепер? Старший брат допоможе нам. Я вірю в це.
Я довіряю Беару!
Тірольська переправа забрала чимало часу, але, сподіваюся,
старий трюк Беара допоможе нам зорієнтуватися.
Хай живе Беар!
Спуск виглядає дуже крутим, брате.
-Гаразд. -Протилежні сили.
Але я тримаю тебе мотузкою, тож…
-Добре. -Нумо.
-Просто рухайся. -Молодець.
-Продовжуй. -Так.
Поки не відчуєш, що міцно стоїш. Може, ще…
-Добре, пане. -Чудово. Йду.
Два брати, скуті одним ланцюгом.
-Беаре, можна? -Так?
Якщо чесно, у мене пересохло в горлі.
-Пересохло? -Так.
Напевно, через висоту. Голова паморочиться.
Відчуваю слабкість та зневоднення.
Так завжди буває на висотах,
до того ж на висоті тіло використовує більше рідини.
Але ж у нас немає води. Потрібно продовжити спуск.
Якщо зійдемо вниз у долину,
то, напевно, знайдемо там воду — струмок чи річку.
Можна зробити зупинку зараз?
Жодної зупинки. Ми не маємо GPS.
Наш шлях пролягатиме таким чином.
Мусимо рухатись далі. І нам треба знайти воду.
-Уперед. -Уперед.
Ривок!
Боже.
Розряджений акумулятор від GPS — це проблема.
У нас небагато часу.
Не можна зупинитися й набрати води.
А ще темніє, і поруч шакали.
Усе гаразд, синку. Все добре.
Мало співати «Все добре».
Залишилось усього 28 годин, і скрізь небезпека.
Але клянуся квіткою, я зосереджений.
-Ой, я туди рукою вліз. -Ти в нормі?
-Дивися, ведмежий послід. -Що?
Який величезний.
Великий бурий ведмідь. Стільки він може накласти.
Досі видно шматочки ягід і всяке таке.
-Свіже. -Свіже?
Але нічого дивного, ми ж знаємо, що тут є ведмеді.
Скільки він може накласти?
Беар справді божевільний? Він знає, що це ведмеже лайно.
Він так радий його бачити. Навіть понюхав.
-Це він. Це знову він. -Я знаю.
Це від нього я тікав уранці.
Зберігай спокій.
Величезний старий бурий ведмідь, Ранвіре.
Він дивиться прямо на нас.
Схоже, повз нього нам не пройти.
-Я йому не подобаюсь. -Не ворушись, Ранвіре.
Ведмеді небезпечні, якщо їх потурбувати,
коли вони їдять або зі своїми дитинчатами.
Він не з малям.
Або якщо вони злягаються.
Як потурбуєш ведмедя, що злягається…
Не знаю, що я зробив цього ранку. Він хотів убити мене.
У жодному разі не можна бігти!
Як побіжимо, то будемо в цьому проході.
-Він поженеться за нами. -І що нам робити, Беаре?
Можемо прикинутися мертвими…
-Чорт. -…просто лягти на землю,
а він може підійти та понюхати нас.
Якщо не будемо для нього загрозою, напевно, він піде.
Або спробуємо відволікти його, діставши їжу з рюкзака.
-У нас є яблуко. Візьмемо його. -Так.
Так, народ, цей ведмідь хоче мене вбити. Часу обмаль. Вирішуйте швидше.
Або вдамо мертвих,
-або дамо йому яблуко. -Хвилинку, назад.
Його можна відволікти яблуком.
-Вирішуйте швидше. -Агов.
-Стій. -Він хоче мене вбити.
Вирішуйте. Натисніть кнопку.
Будь ласка, зробіть вибір.
Боже.
Гаразд, Ранвіре, зробимо паузу.
Ми ж утекли від ведмедя.
Але ми безумовно зійшли з наміченого маршруту, що проходив тут.
ТОЧКА GPS
ВЕДМЕЖА АЛЕЯ
РАМОНДА СЕРБСЬКА
Пам'ятаєш, коли ми були нагорі? Ми бачили небо, бачили захід.
Але я не певен, нам туди чи сюди.
Вмієш робити компас?
-Ні. -Це просто.
-Гаразд. -Візьмемо великого листа.
Тримай.
Твоє завдання тримати листок так, щоб я міг налити в нього воду.
Пам'ятаєш поліцейських у гелікоптері?
-Так. -Атож.
Вони дали мені один зі своїх сербських значків.
Відламаємо від нього шпильку.
-Чемпіон. -Відламую.
І щоб намагнітити шпильку,
її треба потерти об волосся, туди й сюди.
-Гаразд. -Поляризуємо,
щоб на шпильці були північ і південь.
Вона покаже північ у магнітному полі.
Тепер треба налити води.
Візьмемо трохи моху і стиснемо його.
Ось вода, і тепер шпилька плаватиме.
Бачиш, вона плаває і обертається?
Отже, північ туди, південь, захід.
Залишимо її у себе. Раптом вона ще знадобиться.
-Гаразд. -Принаймні ми знаємо, куди йти.
Захід.
ВЕДМЕЖА АЛЕЯ
ПРИТУЛОК
РАМОНДА СЕРБСЬКА
-Тільки подивися. Як м'яко та приємно. -Так.
Загалом, непогане місце для ночівлі.
-Думаєш? -Тут ще водяться вовки.
І якщо скелі будуть ззаду, то знатимемо, що за спинами безпечно.
Можемо навіть розвести багаття, якщо буде потрібно.
Воно забезпечить захист звідти.
А ще в нас купа листя.
Це ж буковий лист.
Листя буде чудовою теплоізоляцією,
бо вловлює повітря, а також розкладається.
Усе це листя повільно розкладається. І утворює тепло…
поки розкладається.
У нас так багато листя.
Це як чотири пори року. До справи.
Гаразд. Спробуй так.
Цей рюкзак буде твоєю подушкою, а цей — моєю.
Гаразд.
Коли я подарую їй квітку,
це буде на пляжі Теркс і Кайкос.
Тобі буде що розповісти.
Вона засипатиме мене піском,
ось так.
Ми будемо фотографуватися для Інстаграма.
Ось і закінчилася перша частина, перший день.
Як ви й хотіли, ваш брат зробив це.
Надалі
ви вирішуватимете, що ваш брат робитиме.
Поставте палець на кнопку, я сфокусуюсь на квітці.
Я хочу сказати, це наші найкращі ліжка з листя.
-Вони дуже м'які. -Так. Боже мій.
Як тільки ліг, я подумав: «Який же довгий день видався».
-Так. -Ти молодець, Ранвіре.
Пірнув прямо в безодню. І ця твоя місія заради кохання.
Особисто я пішов би в сад і зірвав квітку.
Буде добре, якщо вона візьме цю квітку
-і скаже: «Так, чудово…» -Знаєш що, Беаре?
Я тут подумав, що її реакція цілком можливо буде такою.
А вона така: «Дякую, любий».
«Так, дякую. Піди приготуй обід».
Так.
Це, можливо, буде найвидовищніше гаяння часу
зі смертельним ризиком в історії.
Ні, це не гаяння часу.
Ця пригода залишиться зі мною,
глибоко в моєму серці, на все життя.
-Ти хороша людина. -Я цього потребував.
Справді потребував.
У тебе велике серце.
Якщо не брати до уваги квітку, ці подорожі роблять нас кращими.
Вони нас перевіряють, розумієш?
Завтра важливий день, тому відпочивай.
Одна маленька річ.
-Кажи. -Мені…
треба пообійматися.
Достатньо покликати вовків.
Це потрібно зробити.
Бачиш, ми стали близькими друзями.
Дуже близькими.
У всьому світі купа дівчат будуть заздрити.
Але зараз я надто втомився, щоб думати про щось…
крім відпочинку.
Беар викликає Базу, прийом.
База викликає Беара, прийом. Усе гаразд?
Так, тут усе добре, підтверджую.
Завтра о 7:00 ранку прибуває вертоліт.
Зараз надішлю координати. Як чути?
-Зрозумів. -Дякую, Беар, Ранвір, кінець зв'язку.
Завтра на нас чекає весела пригода.
Постарайся заснути.
Доброго ранку, любий.
-Доброго ранку. -Де ти був?
Сьогодні важливий день. Ми це зробимо.
Ходімо.
Гаразд.
-Красунечки. -Так.
Їжа завжди важлива для того, хто хоче вижити.
Але у випадку грибів,
найкраща порада для виживання — не чіпати їх.
Розумієш? Як на мене, вони схожі на гливу.
Але якщо ми ризикнемо а гриб виявиться отруйним, ми захворіємо,
то квітку не дістанемо.
Твоє й моє життя потенційно під загрозою.
-Ніяких грибів? -Ніяких грибів.
Піцу пізніше.
-Загалом я подумав про інше. -Кажи.
Дістану їй цю квітку, вона буде задоволена
і, можливо, приготує мені особливу домашню піцу. Як ти казав:
-«Щаслива дружина — щасливе життя». -Щасливе життя.
Як одружишся з тою, яка вміє готувати піцу, будеш «щасливим чоловіком».
Я чув, вона дуже виважена, тож розкажи мені.
-Так. -Так.
Вона пройшла непростий шлях,
досягла найвищого рівня,
якого можна досягти на цій роботі.
Але вона значною мірою лишилася такою, як була,
такою, якою зросла.
Спокійна, така терпляча й добра,
така мила з усіма.
Я дуже за нею сумую.
Схоже, що вона особлива.
Так, вона вродлива, і мені дуже пощастило мати її за дружину.
Це добре, не загуби її. Це варто цінувати.
Це єдине відкрите місце, звідки видно чисте небо.
І ось тут на тебе чекає сюрприз.
-Сюрприз? -Обережно, Ранвіре.
Що?
Мені краще вдягнути їх.
Стиль — наше все.
-Що? -Упізнаєш, хто це?
КАРАН КАПАДІЯ, КЕЙ-КЕЙ, РЕЖИСЕР, ДРУГ ДИТИНСТВА РАНВІРА
Братику!
Боже мій.
Ти в нормі?
-Братику. -Братику.
Все добре?
Повірити не можу.
-Беаре, радий зустрічі. -Кей-Кею, друже.
-Як справи? -Ласкаво просимо до нашої пригоди.
-Твої кінцівки на місці? -Авжеж, брате.
-Усе на місці? Добре. -Так.
Здається, хлопці, ви…
Не знаю, чи потрібен він вам, але маю подаруночок,
що стане вам у пригоді.
-Неймовірно. -Тримай.
-Так. Без GPS нам не обійтися… -GPS.
…щоб скоротити подорож і бути ефективнішими.
-Молодець. -Розумієш? Тож…
-Ти дістав GPS? -І заряджений акумулятор.
-Так. -Братику.
«Дари волхвів».
Гаразд.
Отже, ми втрьох повинні допомагати одне одному.
Не чіпай мене.
Тут крутий схил і великий обрив, тому спускайтеся обережно.
Отже, ми прямуємо туди.
Треба спуститися вниз, тому застосуємо мотузку.
Прив'яжемо її до чогось.
Як думаєте, до одного з цих дерев? Знаєте булінь?
Треба вивчити головний вузол.
Кролик виліз із нори, обернувся навколо дерева, назад у нору.
-«Із нори». -То ти фахівець
-із залізання в нору, так? -Навколо дерева.
-«Навколо дерева». -Довіришся цьому?
-Так. -Точно?
Довіришся вузлу Кей-Кея? Гаразд.
Це найперше. Підемо по одному.
Я піду перший,
а потім ви повинні зробити так само, як я.
Дивіться уважно.
Береш оце, потім мотузку.
-А потім подвійний? -Тепер засуваєш сюди.
Відкриваєш карабін, просуваєш через обидва.
-А потім чіпляєш до себе. -Гаразд.
І кидаємо мотузку.
Чудово.
«Як бути крутим за Беаром Ґріллзом».
-Чому ти не в шоломі? -Спущуся донизу,
відійду до річки, щоб добре вас бачити.
Так на мене не впаде каміння.
Допомагайте один одному, щоб знати, що система працює.
-Звісно. Так. -Гаразд.
Беаре, все гаразд?
Так.
-Потурбуйся про обладнання. -Сам потурбуйся.
Це вставляєш так, засуваєш сюди.
Беаре, до Різдва ми закінчимо.
Тридцять шість годин. Час іде.
Бідолаха чекає на тебе в річці. Швидше.
Овва, мій Том Круз із парсів.
«Місія нездійсненна».
Готовий охолодити дупу?
Господи.
Як впораюся надто круто для тебе,
дивись, щоб твоя щелепа не впала додолу.
Не думаю, що він швидко спуститься.
Знаю, ти сумуєш за мною. Знаю, вода холодна.
-Не чую, брате. -Дещо зменшується в розмірі,
але нічого, це минеться.
Він дуже добре поводився.
Жодного образливого підколу.
Він ще не назвав мене «покидьком».
-Спокійно. -Сподіваюся, це не надто круто для тебе.
-Спокійно. -Так.
-Тільки не впади і не розбий голову. -Так.
Виглядає добре. Гарна, широка стійка.
-Тягни мотузку. -Ви це бачили?
-Це називається «герой бойовика». -Та годі.
Припини. Просто йди.
Це просто.
Зараз палиця опиниться в дупі.
-Котра? -Ось та, що за тобою.
Я точно не хочу, щоб у мене сьогодні хтось проник.
На кожному кроці потрібно про щось думати, Беаре.
-Знаю. -Відійди вбік.
Бачу, ти трохи наляканий.
Молодець.
-Якого біса? -Так, вставай.
-Ось так. -Матінко.
-Злякався? -Стули пельку.
Рухаємось вниз за течією.
Обережно.
Лишенько.
Що?
Холодно.
Боже мій.
Господи.
-Бачите вовків? -Неймовірно.
Вони харчуються чимось — тушкою або чимось ще.
Що б вони не їли, нам це підійде, якщо їжа досить свіжа.
Це буде нашою поживою. Енергією.
Я голодний і не проти спробувати.
Брате, ти збожеволів?
Ми два дні нічого не їли.
У джунглях неможливо вижити без їжі.
Усе, що знайдемо, доведеться їсти.
Бачите, це їх зовсім відволікає.
Якщо хтось із вас відверне їхню увагу,
наприклад, піде цією дорогою, наробить галасу, відлякає їх.
Інший піде за течією.
А потім затягне в річку те, що вони їли.
Брате, той, хто відволікає,
-в більшій небезпеці. -Наживка.
-Ти наживка. -Ні.
Ти йди. Зараз.
Гадаю, ти мусиш піти й налякати їх. Один твій вигляд сполохає їх.
Чуваче, це вовк, справжній, не собака.
-Іди. Ти ж герой, хіба ні? -Ти ж лев, хіба ні?
- Ні, ти герой. -Чому ж лев боїться вовків?
Ти вуличний лев, правда?
-Просто йди. -Тож вам доведеться вирішити.
Нехай Ранвір вкраде, а Каран налякає?
Чи Ранвір налякає, а Каран вкраде?
Це або те? Вибирайте.
Ваш вибір.
Танцюй, чоловіче Просто танцюй, танцюй
От сволота.
-Добре? -Гаразд.
Це так бадьорить,
-адреналін зашкалює… -Це можна використати.
…ось що я скажу.
Боже мій.
Тримаймося ближче до берега.
Нумо.
Візьми.
Який товстий кабан.
Один, два, три.
Ще раз. Один, два…
Гаразд.
ПРИТУЛОК
РАМОНДА СЕРБСЬКА
Боже.
Чуваче, ти надто самовпевнений.
Беар тебе заманив, а ти готовий до чого завгодно?
Боже.
Це було сильно, брате.
-Не вірю, що вийшло. -Як тобі?
Ми зробили це.
Щиро вам дякуємо.
Ваші правильні рішення привели нас сюди.
Це ще не кінець фільму. Квітки ще немає.
Тож допомагайте нам у подорожі надалі.
Натискайте на кнопку і рятуйте життя своїх братів.
Це гарне місце для табору.
Ми над рівнем води,
тож навіть у випадку повені ми досить високо.
Але біля нас джерело води, тут хороші дерева для захисту.
І багато сухих дрів. Вони чудово підходять для багаття.
Думаю, зараз головне — зробити укриття.
Я поставив туди поперечину.
А потім поїмо, добре?
-Гаразд. -Так, ходімо.
Ви знайшли чудове місце, пане Брокер.
-Ця паличка для тебе. -Спасибі.
Тобі треба берегти коштовності.
У випадку з Ранвіром, це його красиве обличчя.
Обов'язково це казати?
Наше скромне житло.
Не ідеальне, але дає певний захист.
-Архітектура світового рівня. -Гаразд.
Отже, ми знайшли притулок, маємо їжу й вогонь.
Непогана підготовка. Маємо суху траву в якості труту.
Раніше розводили вогонь без сірників чи запальнички?
-Ні. Треба… -Лук і свердло.
Гаразд.
Отже, дивіться, я взяв звичайну мотузочку.
Гнучку паличку. З цього зроблю лук.
Усе відбувається завдяки тертю.
Добре? Беремо ось таку деревинку.
І якщо швидко крутити,
відбувається тертя та нагрівання, так?
Поставимо ось так, а це покладемо зверху.
Ми зробимо це разом.
-Ось так. -Повільно.
Сюди. Туди.
-Сюди. Туди. -Мотузку так і тримай.
Продовжуй крутити.
Яка величезна мотузка.
Овва, ось так. Молодець.
-Опа. -Ось так.
Ми розвели вогонь.
-Чудово, маємо вогонь. -Дякую, друже. Молодець.
-Молодець. -Боже.
Коли ви познайомились?
Ми спочатку не сподобалися один одному.
Зовсім. Ми не порозумілися.
-Справді? -Так.
Ми билися, влаштовували бійки.
-Так. -Він дратував мене,
і це дуже мене сердило.
-Потім закохався в мою найкращу подругу. -Так.
Вона кинула його, і на цьому все закінчилося.
Він так і причепився до мене.
-Ти одружений? -Я теж одружений.
У мене прекрасна дружина на ім'я Нітія і чудова дитина.
-Вони дружать із Діпікою? -О, так.
Цей хлопець та його дружина Діпіка
-обожнюють мого хлопчика. -Так.
-Це найкраще в світі. -Він приніс нам стільки радості.
Словами не передати.
Як надійний та порядний сім'янин ти сам знаєш,
що немає нічого важливішого за сім'ю.
Я намагався заспокоїти його, тому що він розпещує дитину.
Купує йому автівки від Ламборгіні і всяке таке,
а ми з дружиною говоримо: «Братику, годі тобі».
Дитині 20 місяців. Йому сподобається.
-Супер. -Але має бути один дядько,
-який розпещує… -Звісно, так.
…і я хотів би побути цим дядьком.
Уяви, що Ранвір твій дядько. Він для цього створений.
Блим-блим, засранцю.
Егоїст.
Ми поставимо великому Ранвіру кілька запитань,
але запитання будуть не моїми, а вашими.
Про що мені запитати Ранвіра? Хочете, запитаю його:
«Хто справжній Ранвір Сингх?» Поза фільмами,
не за камерою, який він справжній?
Або щоб я запитав: «Як він зустрів кохання свого життя?»
Діпіку, жінку, заради якої він зважився на цю пригоду.
Про що мені його спитати: який він справжній
чи як він зустрів свою дивовижну дружину?
Вам вирішувати.
Це просто чудово.
Мені так пощастило, що вона є в моєму житті.
Ми познайомилися у 2012 році.
Я підписав контракт із майстром, геніальним режисером…
на участь у великому фільмі.
На нашому першому читанні,
пам'ятаю, ми сиділи за обіднім столом. Він живе на березі моря,
і вітер дме у цьому напрямку.
І от я сиджу, готовий до читання,
я знаю, що Діпіка прийде. Це наше перше читання
і я вже тішуся від цього.
Ніколи не забуду, як подзвонили у двері, і я глянув.
Відчинилися великі дерев'яні двері,
вона була вся в білому, і цієї миті повіяв вітерець.
Час ніби сповільнився.
Як в уповільненій зйомці вона входить у двері,
вітер грає її волоссям, і вся вона — наче видіння в білому.
-Це було воно. -Так, воно.
-Усе було скінчено. -І тоді я…
І це сталося саме тоді,
для мене це було майже кохання з першого вражаючого погляду.
Він справді нас розлютив, Беаре,
бо ми всі були закохані тоді в неї, найкрасивішу дівчину в Індії.
Ми знали, що ці двоє будуть разом.
Особисто мені це дуже не сподобалось. Я був дуже засмучений того дня.
І між нами з Діпікою був справжній вогонь.
Іскри летіли майже миттєво.
І при цьому,
десь через півроку після початку стосунків я знав,
-що вона моя єдина. -Як мило.
-Ми дістали цілу тушку. -Так, пане.
-Вона трохи смердить. -Так.
Про що свідчать мухи.
А де мухи — там часто водяться личинки.
Цей кабан має дуже великі яєчка.
М'ясо сильно зіпсувалося,
тому, вважаю, є два їстівні варіанти.
Перший — це яйця, тому що вони захищені всередині мошонки.
і їх ще не зжерли.
А другий — це опариші, і їх можна їсти.
Навіщо нам їсти опаришів?
Тому що в опаришах більше білка, ніж у яловичині.
Схожі на оладки з гною.
Схожі на маленькі гнійні трюфелі. Навіщо їсти опаришів?
Смачно. Якщо треба прочистити рану,
береш опаришів — вони очистять бактерії.
Тоді чому б не скуштувати яєчка? Здається…
-Чому б тобі не поїсти яєчка? -Я постую.
У цій подорожі чудово, що…
Постуєш? П'ять хвилин тому ти був голодний.
Твої спогади з цієї подорожі залежать не від тебе.
-Це правда. -Ранвіре?
-Ні, пане. Будь ласка. -Що думаєте?
-Хочете, щоб Ранвір… -Ні, Беаре.
-…скуштував опаришів? -Ні, Беаре.
Чи хочете, щоб він їв свинячі яєчка?
-Ні! -Вам вирішувати.
Яєчка кабана.
Слухай, брате, проблема в тому…
-Як завжди, вирішувати вам. -Брат Беар каже,
що м'ясо протухло,
не можна їсти м'ясо.
Отже, оладки з гною, тобто опариші,
інакше кажучи, мені їсти комах або яєчка дикого кабана?
Ви наш єдиний всемогутній.
Ми зробимо, як ви скажете.
Трохи розтанули.
Цікаво, скільки індійських слів
схожі на британські?
Як «джунглі», «розтанули».
Ми немов два народи, вічно пов'язані один із одним.
Так.
Одна з моїх улюблених країн — Індія.
Я люблю різноманітність.
Ми з вами нещодавно розмовляли.
А ще там усе гаряче.
Знаєте.
Їжа, клімат…
-Люди. -Так, люди.
Знаєте, добре серце, гаряче серце.
Добросердечні люди. Обожнюю.
Тим паче, що в індійців не приховати їхні палкі серця.
Так.
Ти готовий їсти яєчка?
Ні.
Гаряче.
-Гаразд. Будьмо. -Будьмо.
Липке й холодне всередині.
Просто не думай про те, що це таке.
-Власне, непогано. -Так.
Доїдай, Ранвіре, щоб не пропало.
-Ні. -Ні, я ситий.
-Важливий день, братику. -Так, пане.
-Гаразд, розберемо табір. -Братику.
Хапайте мотузки, ремені, рюкзаки, та ходімо.
Беаре, хлопці, тут я мушу попрощатися.
Подорож була чудовою, я був би радий відвезти тебе до квітки.
Але, думаю, це твій шлях і ти маєш пройти його сам.
Ти така чудова людина. Дуже приємно було познайомитися.
-Дуже дякую, Беаре. -І бачив, як його дух піднявся.
-Так. -Щиро дякую тобі.
-Йдеш, брате? -Так, іду.
-Скоро побачимося, брате. -Хай щастить.
Бережи себе.
-Час не чекає. -Так, пане.
Маємо набагато менше часу, щоб виконати цю місію.
У нас є лише кілька годин.
Мусимо знайти квітку якомога раніше та дістатися до точки евакуації.
Якщо заберемо квітку, але не дістанемося до точки евакуації, то застрягнемо.
Якщо впустимо квітку, вся місія провалиться.
Беаре, я почуваюся розбитим, якщо чесно.
-Знаю. -Боже.
Ти молодець.
Ми розбиватимемо спуск на маленькі сходинки.
Дійдемо туди, перегрупуємося і прямуємо далі.
Ми наближаємось сюди.
З кожним кроком вгору ми наближаємося.
Гайда.
Уперед!
Знайди сили…
в собі.
Копни глибше.
Рамонда сербська, я йду до тебе.
РАМОНДА СЕРБСЬКА
ПРИТУЛОК
Ось куди нам треба дістатися. Це вершина хребта.
Коли ми туди дістанемося, там буде ціле плато.
Там і має бути квітка.
-Туди не можна залізти, правда ж? -Можна. У нас є мотузка,
є багато запасних мотузок у тебе і в мене.
Маємо абордажний гачок і це про всяк випадок.
Витягнемо мотузки і з твого рюкзаку.
Гаразд.
Це справжній трофей.
Наразі, якби в нас не було абордажного пістолету,
ми застрягли б тут.
Щиро дякую всім вам, хто вибрав абордажний пістолет.
-Так, підійди до мене. -Гаразд.
Отже, нам потрібний перший виступ.
Треба поцілити туди, тобто в тріщину
-або щілину нагорі. -Гаразд.
Тримай руку прямо.
Стисни іншою рукою. Ось так, а я тримаю тут.
Гаразд, і ми відправимо гак нагору.
На три, два, один…
Давай, тягни.
-Ось так. -Овва, спрацювало.
Так, тепер потрібно начепити жумарів.
Тут обладнання для сходження.
Піднімемося до того підніжжя в шоломах.
Я тебе швидко навчу, як користуватися жумаром,
-щоб залізти на скелю. -«Жумаром»?
Ми піднімаємося трохи нагору, а коли будемо вертикально,
то повиснемо на мотузках.
Долатимемо одну секцію за іншою, і так до вершини.
Це для тебе дещо нове, Ранвіре.
Чіпляти треба так.
Це називається «жумар».
Я можу підняти його вище.
Тисну своєю вагою сюди.
Трохи потягну однією рукою, і це теж, і підтягуюся.
Потім можу повиснути й перепочити.
Тоді перетягую вище, обома руками.
Повиснув, перепочив. Помалу піднімаюся.
Є якась гарантія, чи не так?
Тут немає жодних гарантій.
Ми залишили гарантії близько 36 годин тому.
І не кажи.
Йди до мене.
Гаразд, поїхали.
Ось так.
-І замикаю. -Штовхаю.
Ось так. Підтягуюся.
Ось так. Тепер підтягнись.
Пересунь вгору.
Ось так.
Коли треба відпочити, струшуй напруження. Молодець.
Повисни.
Невеликий відскок допомагає скинути вагу.
Ви завжди мене підтримували.
Усі ваші рішення були правильними. Я дійшов аж сюди.
Це фінальна частина.
Вона буде найскладнішою.
Молодець, пройшли половину.
Можеш сказати дещо зі мною?
Хвала Хануманові.
«Джай Баджранг Балі». Можеш сказати це зі мною?
-Сумніваюся. -Обіцяю,
ці слова піднесуть тебе на інший рівень.
Скажи повільніше.
-«Джай. -«Джай…
-Баджранг… -Баджранг…
-Балі». -Балі».
На рахунок три. Один, два, три.
«Джай Баджранг Балі».
-«Джай Баджранг Балі». -Так. У мене вийшло.
-Я впораюся. -Уперед.
Не забувай про ноги. Працюй ногами ще більше.
Потім повисай.
Тягни важіль вгору.
-Вгору. Ось так. -Тягни.
Я не підведу.
Гаразд, поїхали.
Беаре, я правда не хочу зупинятися,
але не знаю, скільки сил залишилося в тілі.
Мій розум випереджає його.
У мене є воля, є намір,
та не знаю, чи вистачить у мене сил чи витривалості.
Вистачить. Справа в тому, що тіло завжди здатне на значно більше,
ніж нам здається.
Ти легко впораєшся. Тягни.
-Ну ж бо. -Гайда! Вперед!
Дух Ранвіра не зупинити.
Трясця.
Останній ривок, Ранвіре. Ти зможеш.
Подумай про те, через що ти пройшов.
Ми все подолаємо.
Беаре, вже нічого, у мене вже нічого не залишилося.
Залишилося. Боже,
за останні дні я впевнився,
я знаю, тобі боляче, але ти впораєшся. Останній ривок.
Подумай про Діпіку, про квітку.
Подумай про те, через що ти пройшов.
Я не підведу.
Мене не зупинити.
Уперед.
Молодець, Ранвіре.
Чорт, чуваче.
Чорт.
Я не казав, що подорож буде легкою.
Але я сказав, якщо ти не здасися, якщо викладешся на повну, ти це зробиш.
Знаєш, багато хто б відмовився від цього.
Багато хто.
Ти це подолав.
Подолав і дістався сюди.
Розумієш?
Трясця.
Я віддав усе.
Я виклався на повну.
Чорт, у мене вийшло.
У мене нічого не залишилося, не знаю, звідки взялися останні сили.
Я й не знав, що в мене вони є.
Ось звідки вони беруться, розумієш?
Це не просто м'язи. Сила береться деінде.
Де ми читали молитви перед початком.
Ти уособлюєш націю, яка вгризається в землю й ніколи не здається.
Ти подолав увесь цей шлях.
Це символ кохання, розумієш? Це більше, ніж квітка,
це її завоювання, це і є кохання, так?
Іноді треба пройти через це, щоб перемогти.
Пишаюся тобою. Молодець.
Але мусимо ще знайти цю квітку.
Подивися, де ми.
Я видохся.
Думав, не вийде, нізащо.
Але звідкись прийшли сили.
Це все Боже провидіння.
Хочу всім вам щиро подякувати.
Кожне ваше рішення було вірним.
Ви привели мене сюди,
і десь тут, як каже Беар, ми знайдемо рамонду сербську.
Маємо 10-15 хвилин до закінчення 36 годин.
-Нам треба знайти квітку. -Ходімо.
Гайда. Останній ривок.
Слухай, іди з цього боку. Я подивлюся з того.
Бачу.
Я її бачу.
-Справді? -Ось там.
О, так. Це вона.
-Так. -Так, єдина в своєму роді.
-Так! -Добре, почекай. Візьмемо мотузку.
Пристебнемо тебе.
Спускайся, я підстрахую тебе, наскільки зможу.
Може, перекотися на живіт.
Просто спустися з краю.
-Обличчям до тебе? -Думаю, так.
-Гаразд. -Добре, зрозумів.
Останній ривок. Годинник цокає. Уперед.
Не дивись униз.
Тримай руку там.
Чорт.
Трясця.
-У мене більше немає мотузки. -Гаразд.
-Потрібно більше? -Лише трохи, Беаре.
Трясця.
-Як справи? -Вона в мене.
-Час не чекає. -Я дістав її.
-Дістав? -Я дістав!
Добре.
Ми знову в справі.
Боже.
Я ж говорив.
Так.
-Дуже красива. -Прекрасна.
-Певною мірою, квітка є символом. -Розкішна.
Ти багато пройшов заради неї.
Боже.
Молодець.
У чому я не сумніваюся, то це у твоєму коханні до дружини.
Це я знаю напевно.
Ти маєш рацію, брате. Вона символізує все.
Нам треба придумати, як зберегти квітку живою.
-Я взагалі… -Гаразд.
-Не думав про це? -…не подумав про це.
Це моя робота думати про такі речі.
Якщо знайдеш квітку, поклади її туди.
Так захистиш квітку.
Час не чекає.
Ранвіре, ти романтик на всю голову.
Люба, я вже говорив тобі і скажу зараз.
Гарантую, що ти ніколи не знайдеш такого чоловіка, як я.
І ти все…
Твоє кохання дало мені всю потрібну силу.
Отже, точку евакуації ми побачимо звідси.
Нас заберуть військові.
Якщо я щось і знаю, то це те, що вони завжди приходять вчасно.
Близько двох хвилин.
Гей!
Агов!
-Чому він їде в іншому напрямку? -Ні.
Ми зелені на зеленому тлі.
Він нас нізащо не помітить.
Я знаю, що можна використати.
Сподіваюся, ти думаєш так само, як і я.
Тримаю. Так.
-Ось так. -Ось так.
Гаразд.
-Так, потрібно… -Геніально.
-Добре. -Так.
Добре.
Вони повертають. Вони нас помітили.
Молодець, побігли за ними.
Гайда!
Молодець, Ранвіре. Ти всім показав.
Так, ми вирушаємо на наступне завдання.
Нове завдання?
Тобі сподобається, але це секрет.
Переклад субтитрів: Ірина Ільїна