Downloaded from YTS.MX
În toată lumea, sărbătorile sunt primite cu bucurie.
De la sărbători religioase la festivaluri, ceremonii și spectacole,
Official YIFY movies site: YTS.MX
de la parade la petreceri, ele definesc comunități și tradiții.
La Los Angeles, e trupa a cappella Pentatonix.
Da, ei!
Tradiția lor preferată e să cânte muzică de Crăciun pentru fani,
an de an.
Dar în acest an s-au relaxat prea tare.
Sărbătorile se apropiau, timpul era scurt.
Aveau nevoie de o minune sau cel puțin de magia sărbătorilor.
PENTATONIX: ÎN JURUL LUMII DE SĂRBĂTORI
Bine.
Studio de înregistrări
Probă!
Îl cântăm o dată, să vedem cum sună?
- Începem? - Facem o probă.
- Bine, așa facem. - De acord.
Unu, doi, trei, patru!
- Încă suntem buni! - Sună bine.
- Avem nevoie de melodii noi. - Da.
A trecut aproape un an de la ultimul album de Crăciun. Trebuie să sune bine.
Am cântat-o, am cântat-o…
Am încurcat-o.
Am cântat absolut toate cântecele de Crăciun.
Am cântat tot!
- Am o idee. - Nu spune „chitară”!
Dacă am folosi chitare?
- Doamne! - Ca în Evergreen?
Ce ziceți de o chitară electrică?
Matt, am mai discutat.
- Chitarele sună bine! - Cântăm doar cu vocea!
Mamă, ar trebui să mergi la un consult!
Nu e o culoare normală. Trebuie să închid, muncesc!
- Cine ești? - Cred că ai greșit…
- Sunt managerul vostru, vin să vă salvez! - Nu e managerul nostru.
Manager implicit, fiindcă Janet e în vacanță și postează poze mișto.
- De unde o știe? - Tipic!
Păreți supărați. Am dreptate?
Dar nu vă condamn, casa de discuri vrea o lansare mondială,
trebuie să transmiteți prin muzică ceva fiecărei persoane de pe planetă.
Apropo de asta, au întrebat ce e cu muzica. O să le trimit un mesaj.
- Eu n-aș… - Nu le spune nimic.
Nu au nimic!
Nimic, la propriu!
Băgați o față tristă!
- Stai! - Gata. Am trimis!
Nu trimite asta!
S-a trimis rapid!
Doamne, s-au speriat!
Stai puțin, domnule manager!
Cred că totul e sub control. Trebuie să ne gândim puțin.
Bună idee! Să facem o pauză și să ne organizăm.
Tocmai mi-am dat seama că n-am angajat un inginer de sunet.
Iar microfoanele nu sunt conectate la nimic.
- Chiar mă întrebam… - Scuze.
Știți ceva? Camera de relaxare!
Să luăm o pauză, să mergem în camera de relaxare.
Îmi place ideea.
O să mă uit la un film
despre cum să înregistrezi, masterizezi și mixezi un album.
- Ce vorbește? - Succes!
Mersi! Mă descurc. Sunt managerul!
Doamne…
Camera corespondenței
- Poftim? Vedeți și voi asta? - Ce nebunie!
Ce e aici?
De ce are studioul o cameră uriașă de corespondență?
Ceva nu mi se pare credibil.
Știi ce e incredibil? Că Mitch se asortează cu camera.
Mersi! Îi zic „șic de acadea”.
- Ușa! A dispărut! - Nu-i a bună…
Nu vă faceți griji!
Stați liniștiți, vă rezolv! Am ținut minte tot, am codul în cap!
Sunt notele melodiei preferate. Doar să-mi amintesc care dintre ele.
- Spuneți-mi că nu suntem blocați aici! - Nu suntem blocați.
Dar suntem.
Nu e asta!
Și nu avem semnal la telefon.
- Ce putem face aici? - Am putea citi scrisorile.
- E infracțiune penală! - Toate ne sunt adresate nouă!
Ca să vezi!
Sunt din toată lumea! Avem din Australia, din Franța…
Asta e din Arendelle!
Cum de nu s-a topit?
Iowa! N-am mai primit nicio scrisoare din Iowa.
- Sunt tone de scrisori de la fani! - Asta e de la mama lui Scott.
Și asta, și asta…
- E fana noastră! - Auziți, nu vreau să intrați în panică.
Dar avem de făcut un album și încep să mă tem puțin.
Asta înseamnă panică.
Pe bune? E normal să zboare scrisorile aici!
Asta e din Japonia.
„Dragă Pentatonix,
vă trimit o felicitare de Crăciun și vă urez An Nou fericit.”
Numele meu e Masahiro.
Sunt din Tokio.
TOKIO, JAPONIA
Acum câțiva ani, un profesor mi-a pus muzica voastră.
Asta m-a inspirat să-mi urmez visul, să devin cântăreț.
Anul viitor am să merg la o școală de muzică din străinătate.
Sincer să fiu, am emoții să plec din Tokio.
Dar știu că, oriunde aș merge, voi lua cu mine amintirea căminului meu.
În special amintirile legate de Crăciun,
de la turnul Tokyo Skytree la decorațiile din gară.
Amintirile mele preferate sunt cele cu familia.
Ne adunăm de fiecare dată la cea mai bună cină de Crăciun.
În Japonia se mănâncă diverse mâncăruri de Crăciun.
Vreți pui cu mandarine?
Pui, salată de macaroane.
Ce e aici?
Avocado, germeni de ridichi, brânză.
Mama ne face mereu surprize.
E învelit în gușă de vită? Ce extravagant!
Nu știu cum e la voi,
dar cred că Crăciunul e cea mai bună perioadă în care să-ți faci amintiri.
Eu voi face tot posibilul să mă bucur de fiecare moment în acest an.
De Crăciun e și ziua lui Yuya. Suntem prieteni de când ne-am născut.
Anul acesta, amândoi vrem să ne urmăm visurile.
Yuya studiază pentru a deveni călugăr.
- O să tai farfuria! - N-o tai.
Se numește „urcarea pe munte”.
Nu-l voi vedea câțiva ani.
Sper că nu mă va uita.
Mulțumesc, Pentatonix, că m-ați inspirat să-mi urmez visul.
Știu că acesta e începutul unei aventuri
și mă bucur nespus să știu că prietenii și familia mă încurajează.
Oriunde merg, iau o bucățică de acasă cu mine.
Sper că aveți și voi amintiri frumoase pe care le purtați cu voi.
Masahiro.
„Sper că aveți și voi amintiri frumoase pe care le purtați cu voi. Masahiro”.
Scrie foarte frumos și are dreptate. Crăciunul înseamnă amintiri.
Dacă ne bucurăm de fiecare moment în care realizăm acest album,
vom crea muzică ce va aduce bucurie și va dăinui pentru totdeauna.
E un lucru minunat și mă bucur că Masahiro își urmează visul.
Poate vom face un turneu împreună într-o zi.
Va trebui să mergem în Japonia.
Asta e din Italia. Să vedem ce scrie!
„Dragă Pentatonix,
știați că în Italia există păstori care cântă la cimpoi?”
Știați că, în Etiopia, Crăciunul se sărbătorește pe 7 ianuarie?
Ce drăguț! Când Moșul ajunge în Australia, lasă renii și folosește canguri.
- Ce haios! - Bună alegere! Îmi place!
Oricât îmi plac scrisorile, trebuie să ies de aici.
Da!
Mă aude cineva? Oricine?
E-n regulă! O să dau câteva telefoane.
Vă scot de acolo cât ai zice pește!
Bun…
- Trebuie să mă liniștesc. - Da. Așază-te, totul e bine.
Merita să încercăm.
Stai puțin!
Ce e asta?
Ia stați… asta e din Grenada.
De acolo e mama mea!
„Sărbători fericite, Pentatonix!
Sper că vă bucurați de perioada aceasta minunată.
Vă scriu din frumoasa insulă Grenada.”
Grenada e o insulă mică din Caraibe. Îmi place foarte mult.
Știu că lucrați la un album nou
și mă întreb dacă vreți să-l dedicați cuiva.
Eu sunt Sabrina.
Mi-am pierdut bunica de câțiva ani și îmi lipsește în perioada asta,
fiindcă de sărbători ar trebui să fim cu familia și prietenii.
- Bună, Emma! - Bună dimineața!
Vreau să gătesc ceva special.
- Minunat. - Fac Oil Down.
Ai nuci-de-cocos?
- Sigur! - Bine.
Poftim.
- Mersi, Emma! - Cu plăcere!
- Vă amintiți când ați gătit prima dată? - Sigur că nu!
Prima dată am gătit cu bunica.
Vreau să fac acest preparat fiindcă e Crăciunul.
În perioada asta mi-e foarte dor de ea.
- Veniți și voi? - Sigur!
Mulți grenadieni trăiesc peste tot în lume.
Insula e cea care păstrează legătura între noi.
Natura, oamenii și, firește, mâncarea.
- Salutare! - Crăciun fericit!
De Crăciun, merg cu familia la râu și ducem ceaunul cu noi.
Ne distrăm.
Bunica era o bucătăreasă grozavă. Facem Oil Down după rețeta ei.
Crăciun fericit!
E modul perfect de a sărbători un Crăciun grenadian!
Se pun fructe de arbore de pâine, găluște, verdețuri, lapte de cocos.
Sunt culorile steagului grenadian.
Nimeni nu va găti vreodată ca bunica, dar tot e delicios.
Să bem ceva!
Să ne distrăm!
Sunt norocoasă că bunica mi-a transmis tradițiile
și dragostea ei pentru Grenada.
Bine!
Nimic nu unește o comunitate mai mult decât dansul și cântatul pe străzi.
E felul în care noi colindăm de Crăciun. Urci într-o remorcă și faci gălăgie.
E o petrecere.
Crăciun fericit din Grenada! Cu drag, Sabrina.
LIVRARE SPECIALĂ
„PS: dacă vreți să dedicați cuiva albumul,
ați putea să îl dedicați bunicii mele.
Crăciun fericit din Grenada!”
- Am putea. - Ar fi drăguț să-l dedicăm bunicii ei.
Scrisoarea asta mi-a stârnit atâtea amintiri!
Știți că la nunta mea am băut sorrel și am mâncat tort negru.
Mama a vrut să păstreze tradiția grenadiană.
Când eram mic, mama făcea duminica dimineața un mic-dejun copios,
cu ciocolată caldă cu condimente, pește sărat și clătite.
Voia ca mâncarea ei să ne adune la un loc.
Când ai fost mic, aveați adunări de gătit, cum a scris Sabrina?
Nu. Îți trebuie o săptămână ca să te pregătești.
- Gătea doar mama. - Exact.
Nu erau oameni din Caraibe în Kentucky.
Dar mama ține legătura cu multă lume din Grenada.
Frumos!
Sabrina și bunicii ei îmi amintesc de străbunica și de bunica mea.
Veneau în Ajunul Crăciunului și ne găteau cina.
Toată noaptea găteau cina de Crăciun și ne legănau ca să adormim.
Mirosul și aroma macaroanelor cu brânză… Toate era delicioase.
- Vin la voi! - Da, trebuie să guști.
Aceste tradiții sunt importante pentru…
Mitch?
Mitch!
Mitch! Te simți bine? Ce faci?
Tot nu am semnal, nu e deloc.
Sunt pereți din plumb?
- Asta e zăpadă? - E ceva acolo.
E o scrisoare din Islanda!
Ador Islanda! E cel mai frumos loc în care am fost vreodată.
Dragă Pentatonix, numele meu e Eva. Locuiesc în Islanda.
Sunt sigură că și la voi e frumos, dar Crăciunul e o perioadă magică aici.
REYKJAVIK, ISLANDA
E momentul în care orice e posibil.
E lumină doar câteva ore pe zi.
Poate de-asta avem așa de multe povești
despre creaturi magice care se furișează în întuneric.
În serile dinaintea Crăciunului vin Yule din munți.
Dacă lăsăm un pantof la geam,
ei vor apărea și ne vor lăsa un cadou dacă am fost cuminți.
Dacă am fost neascultători, ne lasă cartofi stricați.
Yule fac tot timpul prostii.
Ling oale, fură cârnați, trântesc uși, adulmecă după mâncare.
În casă se întâmplă lucruri ciudate din cauză că Yule sunt magici.
Părinții spun că, dacă nu suntem cuminți, o să ne mănânce mama celor 13 Yule, Grýla.
E un trol care trăiește în munți.
Dacă ea vi se pare nasoală, pisica Grýlei e și mai înfiorătoare.
Îi mănâncă pe copiii care nu primesc haine noi de Crăciun.
Părinții mei sunt muzicieni și profesori de muzică.
Eu cânt la vioară și la pian și cânt într-un cor.
Fratele meu are nouă ani, îl cheamă Leo.
Cântă foarte bine. Vrea să se facă rapper.
E drăguț că avem o familie atât de muzicală.
Eva, faci ceva bun?
Poveștile despre creaturile magice sunt amuzante.
Dar de Crăciun îmi place cel mai mult magia care ne aduce bucurie.
Iarna e tot timpul întuneric.
Toată lumea atârnă beculețe de Crăciun și orașul arată minunat.
Nu uita, urmărește beculețele.
- Te iubesc! - Pa!
Toți râd și zâmbesc și lumea pare un loc minunat.
Cântatul e o latură importantă a vieții mele.
Când merg în pădure să cânt cu prietenii, sunt foarte fericită.
- Bună! - Crăciun fericit!
- Sper să ningă de Crăciun! - Bine-ar fi…
Dacă ar trebui să aleg între ce îmi place cel mai mult de Crăciun,
nimic nu e mai magic decât ce se întâmplă când cântă oamenii.
Mai ales când cântă împreună, așa ca voi.
Mulțumesc că împărtășiți muzica și magia voastră cu lumea.
Este întuneric în Islanda,
dar totul se luminează când suntem împreună și cântăm.
Crăciun fericit! Eva.
Mi-a plăcut cum a vorbit Eva despre puterea cântatului împreună.
Vă amintiți când am cântat prima dată împreună?
Da!
A fost cel mai straniu sentiment! Parcă a fost ieri.
Eram la fostul meu grup a cappella.
- Corect! - Stăteați la noi, abia ne cunoscuserăm.
- Atunci am cântat prima dată. - Conexiunea a fost instantanee.
În timp, magia s-a amplificat fiindcă am ajuns să ne cunoaștem.
Am evoluat mult în ultimii zece ani. Totul e mai profund și mai special.
Sunt de acord.
Eva are dreptate. Creăm magie când cântăm împreună.
- Și facem asta tot timpul. - Ai auzit ce ai spus?
Creăm magie când cântăm împreună!
Așa ieșim de aici!
Nu!
- Am crezut că reușim. - Trist!
- A sunat atât de bine! - Așa e.
Corespondență par avion!
- Încă o scrisoare de la mama lui Scott? - Mama ne adoră!
Bine, citește!
„Dragă Pentatonix, sărbători fericite tuturor!
Vă scriu din Ghana, din Africa de Vest.”
Numele meu e Kwame și am 13 ani.
La fel ca voi, ador muzica.
Așa mă pot conecta la tradițiile și cultura care mă definesc.
Ador sărbătorile de iarnă. În oraș, muzica răsună peste tot în perioada asta.
Totul e festiv acum.
- Bună! Ce faceți aici? - Bună!
- Salată. - Ajută-l pe tata.
În țara mea, mâncarea e un element esențial al sărbătorilor.
Facem kelewele. E ceva specific.
Stai, încă nu!
Mulțumim pentru mâncare. Fie să primească și cei care nu au.
- Ghana jollof. Poftă bună! - Poftă bună!
Dar eu nu mănânc jollof.
Vreau să merg la piață azi. Mă plimb pe acolo, apoi mă duc pe plajă.
O să porți ahenema și kente? Ești sigur, cu brațele alea slăbănoage?
- Nu, dar va fi o experiență. - Vom vedea.
Mergeți să vă îmbrăcați!
Haide!
Kente e o haină extrem de colorată. Se poartă în Ashanti, regiunea noastră.
Te simți ca un cap încoronat îmbrăcat așa. E ținuta regilor și a reginelor.
Bună!
Tata e rapper. El mă inspiră.
Cu plăcere. Haide!
El mi-a arătat frumusețea muzicii moderne ce reflectă istoria și cultura noastră.
M-a învățat că, în Ghana, festivalurile sunt o modalitate de a ne exprima.
E perioada cea mai dragă mie.
Acum simt că se îmbină tot ce e important. Trecutul meu, dar și ceea ce am devenit.
Îmi place cum se schimbă muzica în timp.
Îmi place că muzica din Ghana e inspirată de tradiții.
E perioada sărbătorilor, acum vei vedea moștenirea noastră.
Hai!
Oameni din toate generațiile se adună pentru a sărbători. Toți iubesc muzica.
Tata spune că era la fel și când era tânăr.
El mi-a transmis tradiția pe care am s-o port cu mine.
Acesta e timpul meu.
Sper ca într-o zi să transmit toate astea generației viitoare.
Are dreptate.
Asta-mi place la cântecele de Crăciun.
Le transmiți din generație în generație, dar le poți actualiza și personaliza.
Toți am crescut cu muzică, dar când v-ați îndrăgostit de ea?
Mă uitam tot timpul la TV, ascultam cu mama cântecele
și spuneam că vreau și eu.
Când am împlinit opt ani, m-a dat la canto.
Atunci am jucat și în primul musical.
Atunci cred că m-am îndrăgostit de muzică.
Iar acum simt că pot să o transmit mai departe.
Minunat!
Aveam cam opt ani când mi-am dorit să cânt.
Cântam tot timpul. Mama m-a înscris la un spectacol cu muzică country.
Tare!
M-am îmbrăcat adecvat. Mi-am pus centură lată, pălărie de cowboy…
Am cântat Ace In The Hole a lui George Strait.
Mi-a făcut plăcere să cânt și să provoc zâmbete.
Atunci m-am îndrăgostit și mi-am propus să continui.
La fel și eu. Aveam cam patru-cinci ani.
Știți că tata e pastor și cântă la pian și cu vocea.
Într-o zi eram la biserică și a zis: „Hai să cântăm ca acasă!”
Am luat un microfon și am început să cânt. Toată lumea a fost în extaz.
Mi-l imaginez la patru ani…
Îmi plac poveștile astea. Nu doar scoatem un album.
Noi transmitem poveștile și tradițiile prin muzică. E minunat!
Mă impresionează faptul că muzica noastră a atins atât de mulți oameni.
Da, e impresionant.
Aproape că mă bucur că am rămas blocați aici.
Ce faci? Da, am timp, sunt la muncă.
Ar trebui să plănuim următoarea petrecere.
Mă gândeam să mă costumez în ren sexy.
Bine… Ce zici de decorațiuni sexy?
- Kirstin, e pentru tine! - Ca să vezi!
- Ia uite! - Mulțumesc.
E o piñata!
Sunt foarte îndrăgite de Crăciun în Mexic.
Oare ce e înăuntru?
Dragă Kirstin, numele meu e Natalia și trăiesc în Mexic.
Dacă te întrebi de ce ți-am trimis o piñata,
să știi că am auzit că familia ta e din Mexic.
Mă întreb dacă iubești și tu istoria și tradițiile noastre mexicane.
Natalia! Vino să mă ajuți în bucătărie, te rog!
- Ce facem? - Tamale. Îți plac?
Da!
Puțin salsa…
E bun.
În Mexic, sărbătorile înseamnă o perioadă specială.
Nu doar fiindcă sunt colorate și pline de viață,
ci fiindcă perioada asta îmi amintește ce familie minunată am.
- Cine mai vine? - Fratele meu.
Bine… Cu Eugenia.
- Și bunicul tău. - Tito!
- Da. Doar Juan Carlos nu vine. - Mi-e foarte dor de el!
Deși întreaga familie se adună de Crăciun,
fratele meu nu a venit de trei ani, fiindcă studiază în străinătate.
De Crăciun îi simt cel mai mult lipsa.
Cadoul acesta trebuie să fie perfect, e pentru fratele meu.
Aș vrea să-i văd fața când îl va deschide.
Aceea!
- Îți place cea portocalie? - Da.
- Asta și asta, vă rog. - Sigur.
În fiecare an de sărbători participăm la Posadas.
Ține până în Ajunul Crăciunului.
Crăciun fericit!
Bună! Bun-venit!
Mă bucur să vă văd.
- Bun-venit! - V-am adus un cadou.
Avem buñuelo.
Cântăm cântecul preferat, Las Posadas.
- Știi ce e Posadas? - Nu.
Posadas îi comemorează pe Maria și Iosif
și drumul lor spre Nazaret, unde s-a născut Isus.
E o sărbătoare a iubirii, a ospitalității și a familiei.
Eu și Juan Carlos adorăm piñata.
Râdeam mult când mă legau la ochi și mă învârteau.
Mă lăsa pe mine prima, așa că de multe ori nu apuca să lovească și el.
Piñata reprezintă steaua de la Betleem, lumina călăuzitoare care ne aduce acasă.
Piñata care l-a adus acasă pe fratele meu e cel mai frumos cadou la care speram.
Dacă familia ta e din Mexic,
sper că piñata pe care ți-o trimit te va aduce acasă, să sărbătorești cu noi.
Dacă nu ajungi în Mexic,
sper să-ți petreci sărbătorile cu familia și cei dragi.
Pentru mine, cadoul cel mai frumos de Crăciun e să fiu cu familia.
A fost minunat!
O păstrez. Uneori avem nevoie de ajutor ca să găsim drumul spre casă.
E important de Crăciun să stăm cu familiile, să urmăm tradițiile.
Cred că familia mea face asta gătind și cocând împreună.
Din păcate, l-am pierdut pe tata, un membru de bază al familiei noastre.
Ne gândeam cum am putea să-i menținem amintirea vie.
Facem asta cu poveștile pe care le spunem și prin tradițiile pe care le continuăm.
Pregătind tamale și buñuelo în bucătărie, ne dedicăm timpul familiei.
E important ca de Crăciun să fim cu familia.
Mai ales acum, când familiile noastre cresc.
Știți, m-am căsătorit.
Timpul petrecut cu Sarah și familia ei a fost special.
Am văzut cum a crescut și cum sărbătorea ea Crăciunul.
Emoționant!
Eu am o fiică, pe Kaia, și vreau să fac același lucru cu ea,
ca să-și facă propriile amintiri de Crăciun.
Eu și Leigh, soția mea, îi vom prezenta tradițiile familiei.
Nu suntem cu familiile noastre acum, dar voi sunteți familia mea.
Familia mea de suflet.
Și a mea. Vă iubesc foarte mult.
Eu vreau să citim fiecare scrisoare
și îmi dau seama că sunt un cadou pentru noi.
Ne arată ce e important de sărbători.
Îmi place că asta sclipește!
- Citește-o tu, Mitch. - Bine.
E de la DCappella,
un grup a cappella care iubește sărbătorile la fel de mult.
„Sărbători fericite, Pentatonix!
Mereu am spus că muzica are puterea de a aduce oamenii alături,
mai ales de sărbători.
De-asta iubim albumele voastre de sărbători.
Abia așteptăm să mai auzim! Cu drag, DCappella.”
Au dreptate! Am primit atâtea scrisori din toată lumea!
Avem șansa să aducem oamenii alături.
Asta demonstrează că avem multe în comun, indiferent unde ne aflăm.
Uitați-vă la noi!
Venim din medii diferite și avem tradiții diferite,
dar putem trăi în perfectă armonie.
E ceva magic.
Cred că ne gândim toți la același lucru.
- Lumea e mică! - Trebuie să ieșim!
Adică… e o lume mică.
Prostuțule!
Lumea e mică! Evident!
Nu pot să cred că am uitat! Am auzit-o de multe ori.
Bun! Lumea e mică…
- Doamne! - Suntem liberi!
Să ieșim!
Suntem liberi!
Liberi!
- Doamne, da! - Suntem liberi!
- Cu plăcere! - Nu credeam să mă bucur că te văd.
Aud des asta.
Am reușit! Vreau să semnați o declarație că nu v-am pus în pericol.
Bine?
- Bine. - Nu-mi pasă.
Mersi!
- E-n regulă… - Mersi!
O să închid aici…
Vin în două secunde!
Bine, poate că i-am încuiat acolo, dar am creat scenariul perfect
ca una dintre cele mai bune trupe să găsească magia de Crăciun.
A trebuit doar să-i încui într-o cameră cu scrisori de la fani și fără oxigen.
Ajută și să ai un inginer de sunet bun.
Așa produci cel mai bun album de sărbători!
Scuze… Ce faci aici?
Îți iei singur interviu?
Nu, nici vorbă!
Vrei să-ți asumi toate meritele, nu-i așa? Incredibil!
- Nu e… - Știți ceva? Hai să-l lăsăm.
Dacă nu rămâneam încuiați acolo, n-am fi realizat albumul.
Așa că… mersi!
Și…
Sărbători fericite!
Un pic fals, dar e bine.
- E nasol dacă zic că am mâncat Oil Down? - Vreau și eu.
Credeți că Olivia Rodrigo are o cameră de corespondență?
I-am scris multe scrisori.
Voi nu v-ați tăiat în hârtie?
Matt zicea că vrea o chitară… Am un violoncel!
Drumurile astea se adaugă ca mile de zbor?
Nu înțelege nimeni ce înseamnă „a cappella”?
Rochia asta s-a irosit în camera aia.
#ȘicDeAcadea. Deja e urmărit.
Mi-a scris mama. „Mi-ați primit toate scrisorile?”
Da, pe toate 42.
Ne plac scrisorile, dar mai bine trimiteți e-mail.
Vin imediat, doar să iau ceva de aici.
Doar puțin…
Nu!
Alo? E cineva acolo?
Subtitrarea: Corina Negreanu