Downloaded from YTS.MX
MEILLÄ ON KUNNIA ESITTÄÄ NORM MACDONALDIN VIIMEINEN SPESIAALI -
Official YIFY movies site: YTS.MX
SEKÄ HÄNEN LÄHEISTEN YSTÄVIENSÄ REAKTIOT JA KOMMENTIT.
NORM VALMISTELI MATERIAALIA -
KOMEDIASPESIAALIIN,
MUTTA PANDEMIA MUUTTI SUUNNITELMIA.
KESÄLLÄ 2020 HÄN OLI MENOSSA TOIMENPITEESEEN,
EIKÄ HALUNNUT JÄTTÄÄ ASIOITA KESKEN -
SILTÄ VARALTA, ETTÄ ASIAT MENISIVÄT PIELEEN.
TÄMÄ KUVATTIIN EDELLISENÄ ILTANA ENNEN SAIRAALAAN MENOA
YHDELLÄ OTOLLA.
Puhu vain.
Hei, kaikki.
Kuulostaa hyvältä... -Okei.
kuulokkeiden kautta. -Hyvä.
Vähän tämä kumisee, säädän sitä.
Hetki vain.
NETFLIX-KOMEDIASPESIAALI
Lori Jo.
Pidätkö siitä, että käteni näkyy?
En katso kameraa.
Ai, selvä.
Testi. -Testi.
Emme tiedä missä...
Puhuit... -Tiedän missä.
Okei.
Hei, kaikki. Norm Macdonald tässä.
Tämä on komediaspesiaalini.
Aivan niin.
Odotan pääseväni taas yleisön eteen.
Näkeväni teidät ilmielävinä.
Rakastan keikkoja.
Kaipaan niitä. Luoja, että kaipaankin.
Varsinkin kasinoja.
Ne olivat lempikeikkojani.
Koska olen mitä ilmeisimmin rappeutunut uhkapeluri.
Luulen, että kasinot tietävät sen.
Minulle maksetaan pelimerkeillä.
Mielestäni se ei ole kovin kilttiä.
Joskus saan ison pelimerkin.
He sanovat: "Ole hyvä!"
He puolittavat sen: "Pidä hauskaa!"
"Hitto vie, kaverit."
Tuo ei ole kilttiä.
Mutta oli miten oli,
pidän enemmän intiaanikasinoista.
Niistä minä pidän.
Koska en halua antaa rahojani...
Jos häviän rahani, ja niin tulee käymään,
en halua antaa niitä liikemiehille Vegasissa.
Menen ennemmin intiaanikasinolle -
ja häviän rahani Amerikan alkuperäisasukkaille.
Tiedättehän?
Esi-isieni vuoksi,
jotka murhasivat heitä järjestelmällisesti vuosia sitten.
Nyt kun mietin asiaa... Se meni liian pitkälle.
Aivan liian pitkälle.
Joka tapauksessa, pidän sitä eräänlaisena korvauksena.
Ja olen totisesti maksanut oman osuuteni.
Ja teidänkin osuutenne.
Joka tapauksessa rakastan kasinoita.
Kun viimeksi olin Las Vegasissa...
Ihmiset menevät Vegasiin ja heillä on suunnitelma.
"Minulla on suunnitelma, voitan jättipotin,
koska tiedän, kuinka järjestelmä toimii."
Usein nämä suunnitelmat eivät todellakaan toimi.
Ja luulen nähneeni -
järjestelmän ratkaisemisen.
Joskus tarvitsee vain kuulla katkelma keskustelusta,
että voi päätellä asiasta vielä enemmän.
Tiedättekö? Esimerkiksi -
kerran kävelin kahden kodittoman miehen ohi.
Mies sanoi toiselle:
"Milloin sinä muka olit Montreal Canadiensin maalivahti?"
Hän oli kyllästynyt. Se oli viimeinen pisara.
Mutta joka tapauksessa, taisin kuulla -
keskustelun, jossa selvitettiin järjestelmän toimintaperiaate.
Menin hissiin,
se oli menossa alas.
Sitten hissiin tuli pariskunta, mies ja nainen.
Ilmapiiri oli jännittynyt.
Seisoimme siinä me neljä.
Hissi on matkalla alas.
Sitten aivan yhtäkkiä -
mies sanoo naiselle:
"Paskat siitä, mitä sanoin. Anna rahat."
"Ne ovat minun."
Joten uskon... Tämä on vain päätelmä.
Ei minulla taaskaan ole todisteita.
Uhkapelaaminen on kumma juttu.
Se on järjenvastaista.
Et voi olla järkevä uhkapeluri.
Koska siinä ei ole mitään järkeä.
Ja muistan olleeni...
Kävelin kasinolla -
ja näin rulettipöydän.
En tiedä, osaatteko rulettia.
Onko sellainen muka edes mahdollista?
Ei se ole kovin vaikeaa.
Joka tapauksessa, laitoin 100 dollaria mustalle.
Ja pieni hopeinen kuula pyöri ympäri.
Ja sitten se pysähtyi punaiselle.
Ja minä sanoin:
"Perkele, meinasin valita tuon!"
Kaipaan tien päällä olemista.
Nähdä teidät ilmielävinä.
Olen aivan yksin ja tuijotan ruutua.
Siinä ei ole järkeä.
Mutta tällaista tämä nyt on.
Yhtä asiaa en kaipaa, nimittäin lentokoneita.
En pidä lentokoneista.
Viimein ymmärrän syynkin siihen.
Vuosien terapian jälkeen ymmärrän, miksen välitä lentokoneista.
En pidä ajatuksesta, että kone putoaa ja minä kuolen.
Siitä on kyse.
Muuten, minulla on vinkki, jos matkustatte lentokoneella.
Valitse istumapaikka läheltä hätäuloskäyntiä.
Valitse se.
Siinä on monta senttiä enemmän jalkatilaa.
Ja saadaksesi sellaisen paikan sinun täytyy vain valehdella.
Aivan niin.
Senkus valehtelet.
Lentoemäntä tulee luoksesi.
Matkustamohenkilö!
Matkustamohenkilö.
Anteeksi. Sanat ovat nykyään erilaisia.
Kun olin nuori, jos olit matkustamossa töissä,
ja sinä olit nainen,
sinua kutsuttiin lentoemännäksi.
Jos taas olit mies,
sinua kutsuttiin...
Odota, mitä?
Mitä oikein ajattelette?
Herran tähden!
Mikä teitä vaivaa, olen pöyristynyt.
Täysin pöyristynyt.
Olen pöyristynyt ajatuksistanne.
Vain koska pidin pienen tauon.
Aioin sanoa stuertti.
Jos työskentelit matkustamossa ja olit mies,
sinua kutsuttiin stuertiksi.
Tiedättehän?
Mutta sanat ovat muuttuneet.
Niin asiat menevät.
Niin tulee aina olemaan.
Sanat muuttuvat.
Siksi en ymmärrä Shakespearea.
Tiedättehän?
Muistan kerran, kun olin pieni poika,
menin isäni luo ja sanoin: "Isä, taidan olla pieni tyttö."
"Luulin, että sinulla on heppi."
Sanoin: "Ai niin. Kiinni jäin."
Kerron teille tämän -
osoittaakseni, kuinka vihaisia olimme silloin.
Tiedättekö?
Jokainen tietää, että ihmiset ovat vivahteikkaita.
He eivät ole kokonaan pahoja tai hyviä.
Isäni teki myös hyviä tekoja.
Hän oli toisessa maailmansodassa.
Hän myllytti Hitleriä.
Oli hänellä toki apujoukkoja. Ei hän yksin moukaroinut Hitleriä.
Mutta hän vapautti meidät joutumasta -
natsien kynsiin.
Miettikää sitä.
Se oli hänen hyvä puolensa.
Hänen paha puolensa oli ajatus siitä,
että hepin omaaminen tekisi henkilöstä pojan.
En ymmärrä, mistä hän sellaisen ajatuksen keksi.
Nykyään tuollainen ajattelu tuntuu hyvin vieraalta.
Mutta ihmiset oikeasti ajattelivat niin.
Melkoista.
Muuten isäni oli hyvin edistyksellinen.
Meillä oli esimerkiksi sukupuolineutraali kylpyhuone.
Minä käytin sitä, veljeni käytti sitä.
Samoin siskoni ja äitini.
Kaikki käyttivät, sukupuolesta viis.
Tiedättekö, missä minä olin aikaani edellä?
Slut-shamingissa.
Vastustin sitä aina.
Muistan puhuneeni kavereille lukiossa.
"Kaverit, luulen, että teemme ison virheen -
häpäistessämme hutsuja."
Tämä oli minun huoleni.
Uskon, että jos häpäisimme heidät, he lakkaavat olemasta hutsahtavia.
Vai mitä?
Naiset eivät enää halua olla hutsahtavia.
Minulla on toisenlainen idea.
Unohdetaan häpäiseminen ja lähestytään asiaa rohkeasti.
Nostetaan hutsut harteillemme.
Huudetaan: "Kunnia hutsuille!"
Onpa hän mahtava hutsu
Sellaista.
Olin todellakin aikaani edellä.
Mutta minähän puhuin ihan jostain muusta.
Mistä minä puhuin? Aivan, lentokoneesta.
Niin, lentokoneesta.
Yhtä asiaa en ymmärrä.
He kertovat turvatoimista.
Miksi ihmeessä?
Miksi he luulevat, että uskomme yhä siihen soopaan?
Kuulin ilmoituksen kerran.
En kuunnellut tarkkaan, koska olen kuullut sen aiemmin.
He sanovat: "Jos happinaamari putoaa,
varmista, että laitat happinaamarin ensin itsellesi -
ja vasta sitten vieressä istuvalle pikkupojalle."
Ajattelin: "Se oli suunnitelmani.
Ei tuollaista tarvitse kertoa, hölösuu."
En tiedä, miksi he luulevat meidän uskovan heitä.
He sanovat: "Kuule...
Lennämme Tyynen valtameren yllä,
mutta älä huoli, jos putoamme Tyyneen valtamereen,
istuintyynyt eivät ole vain istuintyynyjä,
ne ovat myös veneitä."
Jep, ne ovat veneitä.
Sitä kuulee jatkuvasti uutisissa:
"Lentokone putosi valtamereen, mutta ei se mitään.
Kaikki kuuntelivat lentoemäntää ja ovat turvassa veneissään."
Ihmiset miettivät, miksi ostivat moottoriveneen.
"Olisi pitänyt vain ostaa koneen istuintyyny.
Olisin säästänyt rahani."
Juttu on näin. Jos kone putoaa,
ollaan rehellisiä.
Jos lentokone putoaa, siitä ei selviä hengissä.
Turmapaikoista on otettu kuvia ja videoita.
Niissä ei näy mitään.
Koska siinä vaiheessa ihmisestä tulee aineeton.
Sinusta tulee käytännössä roinaa.
"Roinaksi pitää sinun jälleen tuleman." kuten Raamatussa sanotaan.
Vai mitä?
Sitten uhreja kutsutaan jäännöksiksi, ei roinaksi.
Uhrien perheet haluavat aina ne jäännökset.
He sanovat: "En voi mennä nukkumaan, koska ajattelen Kevin-raukkaa -
ja hänen viimeisiä hetkiään maan päällä.
Hän syöksyi alas kohti varmaa kuolemaa.
Kunpa vain näkisin hänen jäännöksensä.
Sitten nukkuisin hyvin.
Nukkuisin sikeästi sinä yönä.
Sitten saan asian päätökseen ja unohdan koko jutun."
En ymmärrä sitä, mutta niin he sanovat.
Luuletko, että Kevinin äiti saan Kevinin?
Menevätkö he koneeseen ja sanovat:
"Hei, katsos tuota.
Eikö tuo näytäkin Kevinin tukalta?
Tuo vaalea suortuva, se näyttää Kevinin tukalta."
"Fred, etkö nähnytkin Kevinin reisiluun aiemmin?
Kasataan hänet."
Ei, he eivät tee niin.
Tiedättehän?
Parhaassa tapauksessa he löytävät henkkarit.
"Tässä lukee Norm Macdonald.
Siinä lukee, että hän painaa 86 kiloa.
Lapioi 86 kiloa roinaa säkkiin -
ja kirjoita sen kylkeen Norm.
Pidä kiirettä.
Älä viivyttele, hänen äitinsä haluaa sen."
Sitten äitini saa sen.
"Katsos tuota! Siinä on Norm.
En muista Normilla olleen kolmea korvaa.
Olkoot.
Kukaan meistä ei tainnut todella tuntea häntä."
Ainoa kerta, kun lento-onnettomuudesta näyttää selviävän on silloin,
kun kone törmää Andeihin.
Se on vielä pahempaa.
Koska sitten sinun on taisteltava -
kannibalismin moraalista ongelmaa vastaan.
Sitä minä muuten vastustan.
Jos tunnette töitäni,
tiedätte väsymättömän taisteluni kannibalismia vastaan.
Mutta en aio saarnata teille tästä.
Suurin osa teistä on aikuisia ja olette jo valinneet kantanne kannibalismiin.
Kohdistan valistukseni lapsiin.
Nuorisoon.
Alan kiertää ympäri maata ja vierailen kouluissa -
puhumassa tästä lapsille.
Minä sanon: "Kuulkaa...
Voitte luulla, että on sopivaa syödä luokkakaverinne.
Teistä tullaan kyllä puhumaan -
koulussa pari vuotta,
mutta entä tulevaisuudessa?
Entä tulevaisuudessa?" Niin sanon.
Andeille putoamisessa on yksi ongelma.
Kannibalismiin turvaudutaan, kun on ensin mietitty asiaa liian kauan.
Vai mitä?
He sanovat: "En halua syödä häntä! En voi tehdä sitä."
"En voi syödä perämiestä, en voi tehdä sitä."
Ja sitten päivät kuluvat: "Hei, ehkä meidän pitäisi syödä perämies."
Lopuksi he tulevat hulluksi nälästä ja iskevät kimppuun...
Perämiehen verta joka puolella, perämiehen sisäelimiä -
putoilee heidän vaaleanpunaisille paidoilleen.
Ja...
Sellainen ei sovi.
Ei tule ahmia.
Ravitsemusterapeutti sanoo niin.
Ei saa ahmia.
Pitää pureskella. Se on oikea tapa syödä.
Eikö?
Kun heräät, syöt pienen palan perämiestä.
Sitten, lounasaikaan, syöt pienen aterian perämiestä.
Sitten, noin kuusi kertaa päivän aikana,
syöt pienen palan perämiestä.
Kaikki ravitsemusterapeutit sanovat niin. Uskokaa minua,
vaikken ole ammattilainen.
En teeskentele olevani ravitsemusterapeutti.
No, joskus teeskentelen.
Halutessani tehdä vaikutuksen.
Tuhteihin naisiin.
Sanon heille: "Hei, haluatko laihduttaa? Olen ravitsemusterapeutti."
Ja sitten he lähtevät mukaani, joskus.
Joskus he vain suuttuvat.
Enpä tiedä.
Mutta... Mistä edes puhuin?
Emmekö puhuneet slut-shamingista?
En tiedä.
Kukaan ei enää tiedä.
Ai niin, lentokone!
Aivan. Tiedättekö... Asia on näin.
Täytyy olla valmis kaikkeen, mitä elämässä vastaan tulee.
Sen olen oppinut ikääntyessäni.
Minä olen valmis. Kuten kannibalismi?
Tiedän, mitä tekisin Andeilla.
Olen miettinyt asiaa.
Olen miettinyt kantaani.
Ymmärrättekö?
Kerran olin koneessa tulossa Las Vegasista.
Matkalla oli turbulenssia.
Mietin: "Syön tuon 14..."
Sitä on oltava valmiina.
On oltava valmiina, tulipa eteen mitä hyvänsä.
Ja minä olen valmiina.
Kerran lensin Vegasista Los Angelesiin.
Matkalla oli turbulenssia,
Muistan ajatelleeni: "Minä syön tuo tyypin paikalla 14 A."
Hän näytti herkulliselta.
Tuhti kaveri.
Mutta nyt riittää tämä synkkä hölynpöly.
Meillä on ongelmia tässä maassa.
Systemaattinen rasismi esimerkiksi.
Kukaan ei pidä itsenään rasistina.
Olin kerran Portlandissa.
Portlandissa, Oregonissa.
Kuljettaja haki minut keikalle.
Nousin lentokoneesta, kuljettaja ajoi.
Ajoimme Portlandin keskustan läpi ja hän sanoi:
"Portlandissa ei ole rasisteja. Ei lainkaan rasismia."
Katsoin ympärilleni, kaikki olivat valkoisia.
Tiedättehän?
Sanoin kaverille: "On aika helppoa olla olematta rasisti,
kun kaikki ovat valkoisia."
Sitten kaveri sanoi minulle: "On täälläkin niitä."
"Hyvä luoja!"
"On täälläkin niitä."
Tuo ei ole oikein.
Miksi kaikki, tai no eivät kaikki, mutta hyvin monet kuljettajat,
kuten taksikuskit ja muut,
osoittautuvat rasisteiksi?
Olen saanut sen käsityksen. En itse aja.
Menen taksiin ja kaveri sanoo:
"Tiedäthän, mikä ongelmamme on?"
Sanon: "Enköhän. Mistä on kyse?"
Oletteko kuulleet jonkun sanovan niin mainitsematta edes kohderyhmää?
Kerran yksi tyyppi sanoi:
"Tiedätkö, mikä ongelmamme on?"
Sanoin: "Kerro minulle."
Hän sanoo: "Liian monta hemmetin kipityspäätä."
Olin äimistynyt.
Etsin sanaa sanakirjasta ja Wikipediasta.
Kaikkialta.
Löysin sanan kipittää.
Löysin sanan pää.
Yritin yhdistää ne. En ymmärtänyt sitä.
Olen kysynyt kaikenlaisilta ihmisiltä,
eikä kukaan ole koskaan kuullut termiä "kipityspää".
Minulle kyllä sopisi oikein hyvin, jos syyttäisimme kaikista ongelmistamme -
kipityspäitä.
Tekisimme heistä syntipukkeja.
Miksipä ei?
Itse asiassa, miksi emme tekisi pukeista syntipukkeja?
Kuten ennen vanhaan.
Uhrataan pukit sitä varten.
Jätetään tämä niiden huoleksi.
Pukissa se syy piilee.
Pukki kaalimaan vartijana.
En tullut puhumaan pukeista.
En tiedä, miksi olen täällä.
Olen viime aikoina huomannut, että kaikilla on mielipide.
Ja minä...
Kun olin nuori, asiat olivat toisin.
Ihmisillä oli ehkä kuusi mielipidettä.
Joskus jollakin saattoi olla kahdeksan mielipidettä.
Häntä pidettiin todella ennakkoluuloisena.
Noin kuusi mielipidettä. Suurin osa koski ruokaa.
Niin se oli.
Ihmiset sanoivat: "Suklaamuroja? Mikä hittoa sinua vaivaa?"
Sellaista.
Minulla on mielipiteitä...
Minulla on mielipiteitä, joita kaikilla on.
Kuten vaikkapa...
Keltainen on paras väri.
En tiedä, onko se mielipide. Se on vain...
Puhelimeni soi.
Haloo.
Soitan sinulle takaisin, nauhoitan spesiaalia.
Telkkariin. Komediaspesiaalia.
Soitan sinulle takaisin.
Okei.
Pahoittelen tuota.
Olin sanomassa, ettei minulla oikeastaan ole mielipiteitä.
Tiedän, ettei monilla muillakaan ole,
koska näen sen tv:ssä.
CNN-kanavan toimittaja kysyy kysymyksen.
Joskus kysymykset ovat kiperiä:
"Mitä mieltä olet kaakkoisaasialaisesta merisopimuksesta?
Miten luulet sen vaikuttavan Singaporen bruttokansantuotteeseen?"
Ja...
Lopulta he kysyvät:
"Onko se sinusta hyvä asia, kyllä vai ei?"
Ja sitten lopussa he näyttävät vastaukset. Pidän äänestyksistä.
Osallistun niihin aina.
Lopussa näkyy aina sama kaavio.
Kyselyn tulos esitetään piirakkadiagrammina.
Silloin toivoo saavansa piirakkaa.
He näyttävät kaavion, jossa 45 prosenttia sanoo kyllä,
45 prosenttia sanoo ei.
Ja kymmenen prosenttia: "En osaa sanoa."
Ei se mitään.
En häpeä olla osa tuota kymmentä prosenttia.
Kuulostaa vähäpätöiseltä, mutta se määrä tässä hienossa maassa -
tarkoittaa 35 miljoonaa ihmistä jotka eivät osaa sanoa. Ei se mitään.
Soitan aina tuollaisiin kyselyihin antaakseni vastaukseni.
Kysyn: "Hei, onko telkkarissa?
Esitit kysymyksen aiemmin.
En osaa sanoa.
En tiedä vastausta kysymykseen.
Minulla on kysymys sinulle.
Mitä se toinen sana edes tarkoitti?
Niinkö?
Minun on paras päästä siihen piirakalta näyttävään kaavioon, kamu.
Kanssani ei pelleillä."
Ja sitten suljen puhelimen.
Mutta nyt vaalien lähestyessä -
on oltava paljon...
Koomikkona sinun odotetaan olevan perillä asioista.
Aiemmin oli toisin.
Vietnamin sodan aikana ei kyselty:
"Mitähän Red Skelton ajattelee tästä?"
Mutta nykyään sanotaan:
"Koomikot ovat nykyajan filosofeja."
Vai mitä?
Se saa minut säälimään nykyajan todellisia filosofeja,
joita on olemassa.
He yrittävät keksiä filosofiaansa ja sanovat:
"Hemmetti!
Oletteko kuulleet tästä yökerhokoomikosta?
Hän käsittelee erittäin hyvin totaligismia tai mitä onkaan...
Kun vaalikausi alkaa, olen huomannut seuraavaa.
Se on vaikeaa aikaa.
He yrittävät saada käsiinsä fiksuja ihmisiä,
tiedostavia.
Heitähän on meistä 90 prosenttia, jos muistatte.
"En osaa sanoa" -tyyppejä on vähän.
Joten he yrittävät hämätä meitä -
hyvin vaikeilla mainoksilla.
Olen nähnyt sellaisia.
Joku mies tulee televisioon,
tai nainen,
ja sanoo: "Jos haluat kuulla, miten korjaan terveydenhuoltomme,
maamme opiskelijoiden valtavan opintovelkaongelman -
samalla, kun pidän rajamme turvassa -
osoittaen samalla kuitenkin myötätuntoa,
siirry osoitteeseen 'www.minunnimeni.com',
josta löytyy 45-sivuinen kannanottoni."
Sitten sanon: "Voi ei...
En aio tehdä niin."
Kyse ei ole mistään henkilökohtaisesta.
Vaikutat hyvältä tyypiltä.
En vain voi lukea 45-sivuista kannanottoasi,
koska aiemmin tänään eräs mies kertoi minulle,
että elän vain kerran.
Joten...
Mitä sitä...
Minulla on vielä puolet Matlock-boksesista katsomatta.
Matlock-DVD-bokseista.
Aika on rajallista, on pakko priorisoida.
Täytyy priorisoida.
Mutta myöhemmin, kun vaalit lähestyvät,
tapahtuu aina sama asia.
Aina, kun vaalit lähestyvät,
vaaleihin on vain kolme päivää,
ja tilanne on tasan.
Sanotaan: "Tiedättekö, mitä puuttuu?
Ne ihmiset, jotka eivät osaa sanoa."
Se on hyvin outo tapa valita vapaan maailman johtaja.
Mutta parempaakaan ei ole.
He haluavat saada tietämättömät...
Sitten mainoksista vasta hankalia tuleekin.
Ei mitään Japaninmerestä tai mistään sellaisesta.
Joku tyyppi tulee telkkariin:
"Hei, kuule, saanko kysyä yhtä asiaa?
Pidätkö keltaisesta?"
Sanon: "Totta kai pidän."
Hän sanoo: "Niin tämäkin kaveri."
Sitten kaveri vilkuttaa ja osoittaa jotakuta, jota ei ole olemassa.
Päällään keltainen paita.
Sitten sanon: "Ruth, tule tänne, hitto vie!
Telkkarissa on mies, joka viimein puhuu puolestani. Ruth!
Puhun aina siitä, miten pidän keltaisesta.
No, tämä tyyppi... Lopultakin joku, joka puhuu -
puolestani, ei minulle."
Arvatkaa, mitä luin.
Sanotaan, että ehdokastaan valitessa -
äänestää sitä, jonka kanssa lähtisi oluelle.
Kuulostaa oudolta, mutta totta se on.
Presidentti valitaan perusteella, kenen kanssa haluaisi juoda oluen.
Mutta vielä mielenkiintoisempaa on se,
että kukaan ei ole koskaan hyödyntänyt sitä.
Jos minä olisin ehdolla, kampanjani perustuisi siihen.
Se olisi kaiken ydin.
Olut!
Minne menisinkin, pitelisin oluttuoppia.
Ymmärrättekö?
Iskulauseeni olisi... "Aaa!"
Pitelisin oluttani.
Sanoisin: "Aaa!"
"Pidätkö oluesta?
Niin minäkin!
Äänestä minua ja voit tulla Valkoiseen taloon ja...
Aaa!"
Jukoliste, olen tulossa vanhaksi.
Huomaatte sen itsekin.
Pidän näistä, ne piilottavat harmaat hiukseni.
En halua enää värjätä hiuksiani.
En halua kenenkään värjäävän hiuksiani mustiksi.
Koska en halua kuolla ja olla yllättynyt.
Ymmärrättekö?
Sanon: "Jumalauta, näytän hyvältä."
Sitten Jumala sanoo: "Muutin hiuksesi harmaiksi.
Mistähän siinä oli kyse?
Käskin sinua panemaan asiasi järjestykseen, Herran tähden."
Kerron, mistä tietää vanhenevansa.
Kun alkaa tarkistaa vasemman käsivartensa tilaa.
"Hitto, vasen käteni tuntuu oudolta."
Muuta en tiedä lääketieteestä.
Jos vasen kätesi tuntuu oudolta,
saat joko pian sydänkohtauksen -
tai mitään ei tapahdu.
Pidän lääkäreistä. Pidän asiantuntijoista.
Tätä en ymmärrä.
Jalkaa särkee, joten menen jalkalääkärille.
Jalkalääkäri ei pääse tulemaan,
menen yleislääkärille.
Menen yleislääkärille, joka sanoo:
"Sinun täytyy mennä jalkalääkärille.
Maksa Agnesille 80 dollaria lähtiessäsi."
Mitä huijausta.
"Hyvä on."
Hän kysyy: "Tarkistetaanko samalla verenpaine?"
Sanon: "Ei tarvitse.
Verenpaineeni on tarkastettu noin viisituhatta kertaa."
En edes tiedä, mitä se tarkoittaa. He sanovat: "Se on 150/60."
Kysyn: "Onko se hyvä?"
He sanovat: "En tiedä, kaikki on hämärää.
Olen lääkäri.
Lyön nyt polveasi vasaralla."
Tuo on kaikkien aikojen oudoin juttu.
Eikö muuta ole keksitty?
Kuin olisimme piirrosfilmissä 1950-luvulta.
Kaveri vetää vasaran esiin ja lyö sillä polveasi.
Sanot: "Polveni! Voi luoja, tuo sattuu!"
Ja kaveri kirjoittaa: "Erinomaista. Oikein hyvä.
Juuri noin sinun pitäisi reagoida, kun polveasi lyödään vasaralla."
Joskus lääkärit osaavat vain hienoja sanoja.
Oletteko nähneet heitä?
Kerran muistan olleeni väsynyt.
Minua vaivasi jokin.
Sanoin: "Hei, tohtori, olen todella väsynyt."
"Kuulostaa krooniselta fatiikkisyndroomalta."
Kysyin: "Mikä se on?"
Hän sanoo: "Krooninen tarkoittaa aina, ja fatiikki tarkoittaa väsymystä.
Syndrooma tarkoittaa jotain, mitä sinulla on.
Maksa Agnesille 80 taalaa lähtiessäsi."
Kuka tietää, mitä lääkärien siansaksa tarkoittaa.
Eräs lääkäri sanoi:
Olet nyt enemmän virus kuin isäntä.
Mitä se edes tarkoittaa?
Kuka tietää?
Ongelma on tämä.
Lääkärissä käydään liikaa.
Sinua pidetään luulosairaana.
Sitten mitään ei enää oteta vakavasti.
Ja sana leviää lääkäreiden keskuudessa.
Lääkäriyhteisö on pieni.
Tein kerran virheen... Kävin papa-kokeessa.
Papani olikin joku muu kuin luulin.
Kaikki järjestyi.
Sitten minun sanottiin olevan luulosairas.
Mutta en ole luulosairas.
Luulen vain olevani.
Ystävälläni on paha terveysongelma.
Hän painaa 265 kiloa.
Ihan oikeasti.
Minua on siunattu ystäväporukalla, olemme pitäneet yhtä neljänneltä luokalta.
Billy, Jimmy, Ricky, minä.
Kuljimme kaikki omia polkujamme,
mutta Jimmystä tuli lihava, sitten hänestä tuli todella lihava,
Sitten liikalihava ja lopuksi sairaalloisen lihava.
Nyt 265 kiloa. Uskomatonta.
Hän on yksi heistä, jotka eivät pääse ulos talostaan.
Mutta hän on viimein päättänyt muuttua, luojan kiitos.
Hänellä on psykiatri ja ravitsemusterapeutti,
ihmisiä tukena kaiken aikaa.
Yksi meistä kolmesta käy hänen luonaan -
tsemppaamassa häntä.
Ja se on hienoa.
Mutta hän sanoi jotain, mikä tuntui oudolta.
Näin hänet viimeksi puoli vuotta sitten.
Yhtenä päivänä.
Mutta hän sanoi minulle: "Norm, vaikkei uskoisi,
yhdessä vaiheessa elämääni painoin 61 kiloa."
Sanoin: "Uskon niin.
Painoit jokaisen painon matkalla kohti 265 kiloa.
En usko, että vain ilmestyit maailmaan tuon näköisenä."
Toinen ystäväni oli henkisesti jälkeenjäänyt.
Tiedän, ettei noin saisi enää sanoa,
mutta niin me sanoimme silloin.
Ymmärrän tuon termin.
Se tarkoittaa, että henkilöllä on kehitysviive.
Hän on henkisesti jälkeenjäänyt tai hänellä on kehitysviive.
Sanon Downin syndrooma, miten vain.
Välttelin termiä pitkään, jottei -
minua pidettäisi lääkärinä.
Sitten pitäisi iskeä polvia vasaralla.
Enpä tiedä.
Mutta joka tapauksessa, rakastan...
Parhaalla ystävälläni oli Downin syndrooma.
Rakastan heitä.
Olisipa minullakin Downin syndrooma.
Minäpä kerron miksi.
Koska he ovat onnellisia.
He ovat onnellisia!
Mitä vikaa siinä on?
Olisinpa minä onnellinen.
Olin onnellinen, kun olin ystäväni kanssa.
Haluaisin ystävän juuri nyt.
Kuinka usein olet onnellinen?
Sitä tapahtuu silloin tällöin.
Olen onnellinen herätessäni.
Herään ja sanon: "Jumalauta.
Olen onnellinen, että ostin Tempur-tyynyn.
Paras ostokseni ikinä."
Mutta sitten valo pilkistää oven alta -
ja valaisee kasvot.
Sitten elämäsi liimautuu sinuun kuin hämähäkinseitti.
Sanot: "Jumalauta. Ei kiva."
Oletteko koskaan katsoneet itseänne peilistä?
En puhu fyysisestä kehosta.
Vaan katseesta silmästä silmään.
Sanot: "Hyvä Jumala, mitä minulle on tapahtunut?
Menen takaisin sänkyyn ja hautaudun peiton alle."
Silloin haluaisin henkisesti jälkeenjääneen ystävän vierelleni.
Kaverin, jolla on Downin syndrooma.
"Pidän banaaneista!"
"Enpä koskaan ole ajatellut asiaa noin.
Minäkin pidän banaaneista."
"Ne ovat keltaisia!"
"Hitto, olet oikeassa, ne ovat keltaisia.
Mitä jos menisimme ostamaan keltaisen banaanin?"
Ihmiset suuttuvat minulle ja silti säälivät heitä!
Kadehdin ihmisiä, joilla on Downin syndrooma.
Tiedättekö?
Muut säälivät heitä.
Kuka siinä skenaariossa on pahis?
Olen tosissani, jos jollakin ruiskeella -
saisi Downin syndrooman, ottaisin sen.
Koska haluaisin olla onnellinen koko ajan.
Vai mitä?
Jotkut sanovat: "Henkisesti jälkeenjääneet eivät ole aina onnellisia."
Sanon: "No, en ole koskaan nähnyt..."
Oletko koskaan nähnyt kyynikkoa, jolla on Downin syndrooma?
Jos näet hänen sanovan:
"Hitot banaaneista, ne ovat keltaisia. Mitä väliä sillä on?"
Minä en ole koskaan.
Mutta onnellisuus. Asia, jota havittelemme.
Ihmiset säälivät heitä, joilla on se.
He katsovat ihmisiä, joilla on Downin syndrooma ja sanovat:
"Katso tuotakin. Niin sydäntä särkevää.
Tiedätkö miksi? He ovat onnellisia, vai mitä?
Koska he eivät ymmärrä elämän kauheuksia.
Se saa minut surulliseksi, saa minut pudistamaan päätäni surullisesti."
Tiedättekö, mikä on surullisinta?
Ei parannuskeinoa.
He kuolevat onnellisina.
Oli miten oli,
toivottavasti teillä kaikilla menee hyvin.
Olen iloinen vaimostani, Ruthista.
Hän on kunnossa.
Hän katsoo paljon telkkaria.
Hänellä on paheensa.
Hänen paheensa on katsoa Atlantan täydelliset naiset -sarjaa.
Oletteko katsoneet sitä?
Minun paheeni on etsiä vanhoja herroja ja ampua heitä jalkaan.
Kunhan vitsailen.
Se oli vitsi!
Tuntui, että oli aika kertoa vitsi.
Niin lukee sopimuksessani.
Oli miten oli...
Vaimoni ei ole kovin fiksu.
Meillä on Ruthin kanssa erikoislupa.
Tiedättekö mikä se on?
Se tarkoittaa, että saat harrastaa seksiä kenen tahansa kahden ihmisen kanssa,
jonka kanssa haluaisit harrastaa seksiä, koska he ovat erityisiä.
Valitsin... Ja kumppanin on suostuttava siihen.
Valitsin Angelina Jolien ja Christie Brinkleyn.
Typerä vaimoni Ruth, arvatkaa, kenet hän valitsi?
Meksikolaisen puutarhurimme ja puutarhurin veljen.
Kaikista maailman ihmisistä.
Rakastan naisia.
Naiset ovat miehiä parempia. Minäpä kerron miksi.
He luovat elämää. Miettikääs sitä.
Mitä miehet tekevät?
Ehkä he syövät sipsejä tai jotain.
Naiset luovat elämää taivaan tähden.
Se on ihmeellistä.
Vai mitä?
Jos olisin nainen, en muuta tekisikään, loisin elämää.
Menen juhliin ja kysyn: "Hei, Fred.
Mitä teet työksesi? En muista."
Fred sanoo: "Minäpä kerron mitä teen, Loretta."
Se on minun nimeni.
Tässä tarinassa.
"Minäpä kerron mitä teen, Loretta.
Tiedät, että työskentelen hra Abernathyn pankissa.
Ja...
Päätyöni on, että Abernathy antaa minulle vinon pinon papereita.
Päivän päätteeksi koetan saada pinoa pienemmäksi."
Sanon: "Odota hetki. Olen pahoillani.
Minun täytyy pysäyttää kertomuksesi.
Muistatko, kun kerroin, miten luon elämää?
Ihmiselämää.
Korkeinta elämän muotoa.
Minun täytyy kertoa sinulle tämä.
Se elämä potkaisi minua.
Voitko mitenkään ymmärtää sitä?"
Ja hän sanoo: "No, minä...
Katso. Abernathy ei ole antanut minulle isompaa toimistoa, kuten hän lupasi.
Hän puhui siitä useasti lounaalla.
Sitten Henderson ilmestyi.
Kaikki muuttui.
Ketä minä huijaan?
Minun pitäisi ottaa lopputili."
Oli miten oli...
Mitä olemme oppineet tästä pienestä sadusta?
Arvatkaa, mitä tuli mieleeni.
Kaikillahan on nimi.
Kaikilla on identiteettinsä.
Sanotaan vaikka seksuaalisuus.
Sanotaan, että mies pitää miehestä.
Hän on homoseksuaali.
Jos on kiinnostunut oman sukupuolensa edustajasta.
Jos taas vastakkaisen sukupuolen edustajasta,
on heteroseksuaali.
Entä minunlaiseni? Joka vain runkkaa?
Mikä minä olen?
Sille ei kai ole keksitty vielä nimeä.
Ajattelin siis runkkaamista.
Miettikää tätä.
Se on kuin joutuisi psykoosiin.
Mielessäsi, kuvitelmissasi,
olet yhdessä naisen kanssa,
ja sinun täytyy uskoa siihen niin, ettet usko mitä todella tapahtuu.
Ymmärrättekö?
Kuten monilla miehillä, minullakaan ei ole mielikuvitusta,
Monet selailevat Playboy-lehteä.
Tai ehkä Victoria's Secret -katalogia tai jotain sellaista.
Mutta minun mielikuvitukseni ei riitä siihen.
Yritän, mutta sitten sanon:
"Tule tänne, Victoria Secrets -nainen."
Minä sinulle alusvaatteet näytän."
En tiedä miksi olen ilkeä heille...
"Tule tänne ja riisu alusvaatteesi."
He sanovat: "Ei, en tule."
Ja minä sanon: "Okei, näkemiin!
En uskonutkaan niin.
Olen pahoillani, että pyysin sinua riisumaan alushoususi."
Mutta...
Minulla ei ole mielikuvitusta.
Eräs nainen työskentelee läheisessä ruokakaupassa.
Hän ei ole kummoinen, mutta hän pitää minusta.
Se on tärkeintä.
Tavalla, jolla naiset pitävät miehistä.
Tiedän, että hän pitää minusta.
Kerran ostin sipulisipsejä -
sekä vanilja-mantelijäätelöä.
Olin ostamassa niitä -
ja hän sanoi: "Minäkin pidän tästä mausta."
Sanoin: "Okei, kiva."
Hän sanoo: "Pidän todella."
Katsoin ylös...
Joskus asian varjo on suurempi kuin...
Oli miten oli...
Tiesin, että hän piti minusta.
Seuraavat kaksi kuukautta minä pistelin menemään.
Herran jestas.
Mielessäni olen naisen kanssa.
En usko, että kukaan mies ajattelisi vain -
itseään runkkaamassa.
Se ei toimisi. Puhun vain miehistä.
Olen kysynyt naisilta.
Sanoin: "Mitä teet, kun makaat yksin -
ja väristät sormeasi
kuin kolibri siipiään?
Mitä ajattelet?"
Ja he sanovat: "Riippumattoa."
Yllätyin.
He ovat meitä edistyneempiä.
Meidän on ajateltava tiettyä skenaariota.
Minun skenaariossani on nainen ruokakaupasta.
Sanon: "Saat pitää tauon.
Näytän sinulle, kuinka tauko pidetään."
Vitseissäni ei ole edes järkeä.
Oli miten oli...
Minua kiinnostaa hetki, jolloin kuume laskee.
Tiedättekö?
Kun ne neljä sekuntia, joiden eteen näin kovasti vaivaa,
ovat ohi.
Tiedättekö sen?
Päässä pyörii silloin kaikenlaista.
Olit juuri psykoosissa, jollainen säikyttäisi skitsofreenikonkin.
Yhtäkkiä se loppuu ja säikähdät.
Olen täällä yksin.
Ei naisia missään.
Olen yksin.
On palattava todellisuuteen.
Kuinka se onnistuu?
Tiedän.
Menen alakertaan.
Haen juustovoileivän.
Niin. En ajattele tätä enää koskaan.
Aivan niin.
Puhun nyt suoraan.
Joskus tuntuu pahalta tehdä niin.
Käyttää itseäni sillä tavalla. Maata yksikseni.
Koska olen kristitty.
Monet ajattelevat kristittyjen olevan omahyväisiä.
Mutta emme me ole, teemme syntiä kaiken aikaa.
Kaiken aikaa. Esimerkiksi...
Syön omenoita.
Mieti sitä hetki. Se on jo sivulla yksi.
Pahinta, mitä voit tehdä tässä maailmassa.
Ja minä syön omenaa.
Vai mitä?
Rakastan omenoita, mutta...
Onko se sen arvoista, että joutuu paholaisen uhriksi?
Enpä usko!
Oli miten oli...
Jumala on olemassa.
Ihmiset sanovat: "Olet kristitty vain, koska kasvoit sellaiseksi."
Ymmärrän sen, se on yksi suurimmista peloistani.
Että valitsin väärän uskonnon.
Että uskoin, mutta sitten kuolin ja...
"Se olet sinä!
Luulin, että se oli se toinen."
Olisi pitänyt tappaa uskonluopioita kaiken aikaa.
Minkäs sille mahtaa.
Tiesittekö tämän?
On osoitettu, että Jeesus Kristus,
olipa uskonnollinen tai ei,
että Jeesus Kristus oli historiallinen henkilö.
Luultavasti historiallinen henkilö.
Se ei ole kovin mielenkiintoista.
Vain sillä, oliko hän jumalallinen vai ei, on merkitystä.
Mutta on todistettu muutakin mielenkiintoista.
He löysivät uuden Kuolleenmeren käärön.
Ja se oli evankeliumi Jeesus H. Kristuksesta.
Kävi ilmi, että hän oli oikeasti olemassa.
Hän varttui Jeesuksen Kristuksen naapurikaupungissa.
Hän oli... Hänellä oli rankka elämä.
Ihmiset tulivat hänen luokseen ja sanoivat: "Hei!"
"Herra, saammeko koskettaa kättäsi?"
Hän sanoi: "Minä en ole se tyyppi!
Olen putkimies, luojan tähden.
Etsitte sitä kaapintekijää."
"Pyydän, herra, anna meidän koskettaa kättäsi."
"Voit koskettaa sitä, jos haluat.
Mutta usko pois, mitään ei tapahdu.
Howard olisi ollut parempi nimi.
En pidä tästä yhtään."
Minusta se oli mielenkiintoista.
Kuulkaa, en halua masentaa teitä.
Mutta teidän on tehtävä hoitotestamentti, se on vissi.
Se on hyvin tärkeää, kerron miksi.
Koska, jos ette... Kerron, mikä hoitotestamentti on.
Jos satut vaipumaan koomaan tai jotain sellaista,
hoitotestamentti kertoo lääkärille, mitä tehdä.
Ja kyse on yleensä piuhasta.
Piuhasta seinässä.
En halua masentaa teitä,
mutta monet teistä päätyvät piuhan jatkoksi.
Kuulostaa oudolta, mutta...
En kerro, kuka teistä siihen joutuu.
Se ei olisi reilua.
Tein yksinkertaisen hoitotestamentin.
Juttu on näin.
Jos ei tee hoitotestamenttia, tiedättekö mitä tapahtuu?
Tiedättekö, kuka päättää? Perhe.
Arvatkaa, mitä he päättävät.
Sen, mitä aina päättävät.
He päättävät aina samoin.
Aluksi piuha jää seinään,
koska on hauskaa tuoda ystäviä kyläilemään.
Siinä osoitetaan sängyssä makaavaa hahmoa: "Katsos tuota.
Hänellä oli unelmia. Nyt hän on vain harmaa möykky.
Mitäpä tuosta.
Hän teki minulle omenapiirakoita."
Oli miten oli...
Uutuudenviehätys loppuu aikanaan.
Ja silloin perhe sanoo näin.
Minun kohdalla se on siskoni.
"Lääkäri, sanoit, että Norm ei koskaan -
kertonut hoitotahdostaan tässä tilanteessa."
En tiedä, onko tällä merkitystä,
mutta kerran olimme lounaalla -
ja Norm sanoi minulle: "Jos minut kytkettäisiin piuhoihin,
silloin mielestäni teidän pitäisi...
Tappaa minut.'"
Kaikki muutkin sanovat: "Minäkin muistan hänen sanoneen niin!"
Entä jos olisitkin koomassa, mutta kuulisit kaiken?
Etkä kuitenkaan voisi tehdä mitään.
Aioin sanoa, ettei minulla ole pistoketta piuhoilleni.
Minulla on kokonainen joukko erilaisia pistokkeita.
Ylijännitesuojia ja muuta.
Koska en halua, että joku talonmies, jolla on leveä luuta, osuu pistokkeeseeni.
Vai mitä?
Siskoni sujauttaa hänen taskuunsa viitosen.
Tiedän, miten tämä homma toimii.
Ja mitä tapahtuu, jos he sanovat: "Okei, töpseli irti."
Sitten joku juoksee sisään: "Hyviä uutisia!
Ai... Vedittekö te töpselin irti?"
He kysyvät: "Mitä uutisia?"
Hän sanoo: "Ei mitään.
Kuulin vain, että LeBron James saattaa päästä Hall of Fameen.
Teidän on parasta lähteä kotiin suremaan.
Tiedättekö, mikä on paras tapa surra?
Älä lue lehteä.
Tai selaile nettiä -
tai mitään.
Niin sanotaan."
Enpä tiedä.
Maailmassa on enemmän kuin kukaan voi ymmärtää.
Psykologia. En ymmärrä psykologiaa.
En edes tiedä, onko se totta.
Sanotaan, että joillakin ihmisillä on palautuneita muistoja.
Muisto vain tulee mieleen.
30 - 40 vuoden takaa.
Muisto ei koskaan ole hyvä.
Se ei koskaan ole: "Hitto, pidin persikkapiirakasta.
Minun on saatava pala persikkapiirakkaa."
Se on aina jotain kamalaa, kuten seksuaalista väkivaltaa.
Tiedättekö?
Enkä pidä ajatuksesta.
Koska sellaisissa muistoissa on ongelmansa.
Sitä ei voi olla enää varma mistään tapahtuneesta.
Olin ennen ylpeänä juhlissa.
Ihmiset tulivat kysymään: "Hei, Norm,
Raiskasiko setäsi sinua koskaan?"
Sanoin: "Ei."
Ja olin onnellinen.
Olin siitä ylpeä.
Mutta nyt en voi enää sanoa niin.
Koska on kaksi mahdollisuutta.
Joko setäni teki niin ja minä unohdin,
tai hän ei tehnyt mitään.
Kun ihmiset kysyvät minulta:
"Raiskasiko setäsi sinut?"
Voin vain sanoa: "En tiedä.
50-50, luulisin."
Jos osaan matematiikkaa, todennäköisyys on 50-50.
Mutta en edes tiedä, uskonko psykologiaan.
Ja minäpä kerron miksi.
Minulla on ystävä, jolle kaikella on kaksi merkitystä.
Tiedättekö?
Hän sanoo: "Sinulla on tajunta ja alitajunta..."
Oli miten oli,
Kerran söin hänen kanssaan päivällistä.
Otin lasin maitoa.
Join maitoa -
ja hän kysyi: "Tiedätkö, miksi juot maitoa, Norm?"
Sanoin: "En, miksi?"
Aavistan jotakin.
Hän sanoo: "Se johtuu siitä, että kaipaat äitisi rintojen imemistä."
Ja olen...
"Miksi sanot noin?"
Ja minä olen jumissa.
Imaisenko maidon vai mitä? Se on kylmää ja herkullista.
Vai mitä?
Ette tunne äitiäni, mutta hän on 84-vuotias, hyvänen aika.
Hän on suloinen ja kaikkea, mutta...
Tiedättekö mitä?
Ajattelin äitiäni eräänä päivänä, koska...
Tiedättekö #MeToo ja Time's Up -liikkeet?
En ole aiemmin nähnyt tällaista.
En ole kokenut tällaista vallankumousta.
On jännittävää nähdä naisten saavan se,
mitä he ovat aina ansainneet.
Mutta jokaisella vallankumouksella on uhrinsa.
Minulle ne ovat äitini kaltaisia ihmisiä.
Ehkä teillä on äiti tai isoäiti.
Heistä on kyse. Muistan varttuneeni äitini kanssa.
Hän kokkasi keittiössä:
"Onko sinulla kastiketta?
Kalkkunaa on lisää. Voi, nauriit!"
Hän otti nauriit.
Kysyin: "Äiti, onko sinulla syötävää?"
Hän sanoi: "Kyllä."
Mutta hän söi vain sen, mitä meiltä jäi jäljelle.
"Voimmeko auttaa astioiden kanssa?"
"Ei, katsokaa jalkapalloa."
Rakastan äitiäni.
Hän asuu naapurissani.
Hän on mahtava.
En usko, että äitini on koskaan sanonut sanaakaan,
jossa olisi ironiaa.
Tiedättekö?
Hän on aito, onnellinen.
Hän osaa rakastaa, hän ei tuomitse.
En usko...
Hän menee joskus ruokakauppaan ja tulee takaisin.
Yhtenä päivänä -
hän tuli takaisin: "Ruokakaupassa tapahtui hassuja."
Kysyin: "Mitä, äiti?"
Hän sanoi: "Nainen tuli ja osti greipin, joka maksoi 1,69 dollaria.
Viime viikolla se maksoi 1,19 dollaria."
Sitten sanoin: "Tuo ei ole tarina, saati sitten hauska tarina.
En usko, että sitä edes pidettäisiin tarinana."
Joka tapauksessa pointtini on, että vaihtaisin...
En tiedä, mitä tarkoitan.
Ai niin! Tiedän! En halua imeä hänen tissejään!
Sitä minä halusin sanoa.
Ehkä se tekee minusta pinnallisen, en tiedä...
Voikaa hyvin. Olette mahtavia.
Heittäisin mikrofonin pois, mutta maksoin siitä.
Tuo oli mahtavaa.
Hittolainen.
Nyyhky loppu.
Voi luoja.
Jep.
Ajattelin kahta asiaa.
Saatan olla Drew Michaelsille anteeksipyynnön velkaa.
Hän teki spesiaalin ilman yleisöä,
ja vihasin sitä.
Ajattelin sitä uintitapaamisena ilman vettä.
Siitä puuttuisi asian ydin.
Mutta tämä oli hyvin herttaista.
Se oli mahtavaa.
Konsepti on erilainen.
Se ei ole stand-upia vaan jotakin muuta.
Olisi ollut suuri lahja olla huoneessa, joka on täynnä ihmisiä,
kun Norm teki sen heille.
Koska se olisi arvioinut ja mitannut,
ja ohjannut hänen puhettaan.
Se, että istumme tässä ja katsomme tuota,
kertoo vain sen, että me kaikki rakastamme Normia.
Ja luoja, että hän on tuottelias.
Todella energinen.
Emme katsoneet stand upia, koska se oli mahdotonta.
Mutta tuossa on ytyä, sen on varma.
Ei epäilystäkään. -Niin.
Unohdan aina, miten runollinen hän on.
Niin.
En tuntenut Normia kovin hyvin 90-luvulla.
Isäni kuoli, ja olin kuvaamassa elokuvaa Normin kanssa.
Yritin kaikin keinon päästä elokuvasta.
Koska olin lohduton.
En päässyt pois siitä.
Yhteistyö oli hienointa, mitä minulle on tapahtunut.
Hän oli mies paikallaan.
Olin lohduton.
Puhuiko hän sinulle isästäsi? Mitä hän teki?
Emme puhuneet asiasta.
Hän vain sai minut nauramaan.
Aivan.
Hän oli vain nokkela ja huvittava.
Tunnette hänet.
Koskaan ei tiennyt, mitä hän suunnitteli.
Me hengailimme ja yhtäkkiä -
kuin tyhjästä hän murjaisi vitsin.
Siitä tuli kuin...
Työni oli kuin kirkko, jossa käyn.
En malttanut odottaa -
pääseväni hänen seuraansa. -Hienoa.
Hän on erityinen.
Kyllä. -Ja...
Tuttuni vuosien takaa eivät saaneet minua nauramaan -
yhtä paljon kuin hän sai niissä muutamassa viikossa.
Hän on minulle tärkeä.
Ja hän on hauska tavalla,
jollaista en ole koskaan nähnyt.
Niin.
Elementti, jota olen aina ihaillut,
on yhteys yleisöön.
Hänen sivuhuomautuksensa, katseensa ja taukonsa -
tulkittiin täsmälleen niin kuin hän tiesi ne tulkittavan.
Ja se ruokki esityksen huvittavaa luonnetta.
Ilman yleisöä Normista -
ei saa kaikkea irti. -Aivan.
Yleisö oli ikään kuin hänen kumppaninsa.
Ihmiset tekivät show'ta Normin kanssa.
Samaa mieltä. Sanoit sen hyvin.
Yleisö oli kumppani.
Tuo tuntui lempeältä Normilta, jonka kanssa istuimme ja hengailmme -
esityksen jälkeen tai keikkabussissa.
Hän oli hauska.
Hän käyttäytyi noin.
Hän kävi vitsejään läpi,
omistautuneena asialleen,
ja jatkoi puhumista.
Tuntui, että hän halusi saada kaiken sanottua.
Kaiken mitä oli ajatellut. Oli miten oli...
Hän valitsee sanansa kaikista koomikoista parhaiten.
Hän lausuu sanat tahallaan väärin.
Kyllä. -Aivan niin.
Kun hän tietää...
Hän osaa sanoa telkkari, mutta sanoo töllötin.
Hän tuli ohjelmaamme ensi kertaa -
ja puhui dobermanista, kuin se olisi ollut mies.
Tekee sen tahallaan!
Hän pelleilee jatkuvasti kaikilla tasoilla.
Aivan.
Sanavalinnoissaan hän oli kuin Mark Twain.
Hänellä oli kansanomainen, täysin vanhentunut...
Hän taisi syntyä 300 vuotta liian myöhään -
tai liian aikaisin,
mutta hän puhuu kuin... Kukaan ei puhu noin.
On arvostettava tapaa, jolla hän sanoo asioita.
Ja se ajoitus. -Hän puhuu kuin 1930-luvun -
kanadalainen satamatyöntekijä. -Aivan.
Eikö se olekin hieman kuin Kasvot väkijoukossa?
Alussa, kun hän kommunikoi -
ja puhuu radioyleisölle.
Niin minä ajattelin.
Niin.
Hassua, koska minä tutustuin häneen,
kuten sinäkin, Dave, keskusteluohjelman formaatissa.
Myöhemmin, kun katsoin hänen vierailuaan ohjelmassani,
Ajattelin... Minun ei edes tarvinnut...
Istuin siinä vain nauramassa.
Mutta en millään tavalla...
Hän ammentaa kaiken itsestään.
On mukavaa kuulla yleisö taustalla, mutta hän myös...
Juttu oli järjetöntä ja naurettavaa.
Se oli malliesimerkki... En voisi tehdä niin, jos minulle pantaisiin -
kamera eteen... -Ei.
Ja minulle annettaisiin 50 minuuttia aikaa puhua.
Ajatukseni menisivät solmuun.
Tarvitsen muita ihmisiä, jotta löydän seuraavan asian.
Hän on täysin...
Kun katson hänen esiintymistään ohjelmassani, ajattelin:
"Minua ei tarvita."
Olen iloinen, että olin siellä.
Olen itsekkäästi iloinen siitä.
Ajatukset pitää koota.
En tiedä, onko hänellä listaa.
Hän ei katso alas tai sekoa sanoissaan.
Hän ei pysähdy ajattelemaan. Hän vain porskuttaa eteenpäin.
En usko, että hänellä oli lunttilappua.
Olosuhteet huomioon ottaen -
esitys oli rautaa, herran tähden.
Kyllä. -Kyllä.
Pidän kotikutoisuudesta. Pidän koirasta.
Koira ja se puhelu.
Puhuitte spesiaalista ilman yleisöä.
Tässä ei ollut vaihtoehtoa.
Se on erilaista, kun on pakko.
Se toinen ei halunnut yleisöä.
Aivan oikein.
Luulin tuota mahdottomaksi.
Kyllä.
Mielestäni hän onnistui.
Kyllä.
Hänen ajoituksensa on kuin rumpalin.
Hän on kuin jazzrumpali.
Mutta millainen se olisi ollutkaan yleisön kanssa?
Yhä täydellinen?
En osaa sanoa.
Se meni niin hyvin,
että se näytti menneen suunnitellusti.
Sitä on vaikea selittää. -Aivan.
Tämä on kuin kuuntelisi hyvää kirjaa nauhalta.
Niin.
Se on todella...
Se muistuttaa minua siitä, mistä pidin hänessä.
Hänen seuransa on rauhoittavaa.
Hän on hellä.
Lempikomediani on intuitiivista.
Se saa ihmiset tuntemaan olonsa turvalliseksi.
Aivan. -Hän -
oli sovussa kuolevaisuutensa kanssa. -Kyllä.
Hilpeästi edessämme.
Ironista kyllä, hän ei ole enää kanssamme.
Muistelemme tässä Norm Macdonaldia,
joka nauhalla on uskomattoman elossa.
Mutta hän...
Hän viittasi tilanteeseensa useasti...
Aivan. -...mutta ei viipyillyt.
Meille sillä on tästä näkökulmasta erittäin merkityksellinen viesti.
Hän halusi... Anteeksi, Molly.
Sano sinä, Adam.
Hän halusi tehdä selväksi -
rakastavansa äitiään.
Aioin sanoa samaa!
Oli hetki, jolloin näin vilauksen,
jossa hän pitää tauon ja sanoo: "Hän on mahtava."
Kyllä. -Muistatko?
Ehdottomasti.
Se oli koskettavaa.
Hän puhuu paljon kuolevaisuudesta.
Hän puhuu kuolemasta.
Siitä puhutaan komediaa tehdessä, mutta...
Siinä on...
Miten liveyleisö olisi reagoinut niihin kohtiin?
Se äidin tissijuttu menestyisi.
Se oli mieletön!
Pääpointti oli vasta kulman takana.
Juuri niin! Se oli kulman takana.
Hänellä oli tämä hieno tapa... Hän istutti siemenen,
käveli kukkulan yli viljasiilon ympäri -
aina purolle asti.
Unohdat mistä aloititte, kun hän palaa.
Se on hauskaa.
Toden totta.
Tämä saa minut arvostamaan sitä, minkä olen aina tiennyt.
Hänen kasvonsa, silmänsä ja kulmakarvansa.
Hän on kuin kurpitsalyhty.
Hänellä on hieno...
Hänen ilmeensä, kun hän puhuu -
jonkun esityksen päätyttyä ja sanoo:
"Mitä minä nyt teen?"
"Otan juustovoileivän."
Hän on loistava esiintyjä.
Hän käyttää vain kasvojaan.
Ja hän kertoo koko tarinan -
kuin 1920-luvun mykkäelokuvan koomikko.
Kun hän hymyili, pystyin kuvittelemaan hänet lapsena.
Niin.
Hän on minua vanhempi,
mutta hänessä on poikamaista viehätysvoimaa,
kun hän nauraa omille vitseilleen. -Hänen naurunsa on mahtavaa.
Sen katsominen tekee iloiseksi.
Tietääkö kukaan, kuinka kauan häneltä meni -
koota tunnin edestä materiaalia?
Menikö siihen vuosi vai puolikas?
Materiaalia oli paljon.
Olimme kerran tien päällä ja hän vaihtoi settejä tyhjästä.
Hän sanoi: "Kokeilen jotain."
Hän ei puhunut siitä.
"Kerrotko tämän vitsin?"
Hän ei tiennyt. -Hän saattoi muuttaa koko setin.
Niin muutti.
Kerran hän sanoi:
"Minulla on nyt noin kahdeksan tuntia materiaalia."
Kahdeksan tuntia.
Muistatteko sen Star Search -jutun?
Vitsin perusrunko pysyi aina samana.
Mutta hän kertoi sen joka kerta eri tavalla.
Hän keksi hulluja Star Search -introja.
Voi, Star Search... -Star Search.
"Seuraava bändi on rokannut Miamissa viimeiset 15 vuotta.
Aplodit 'Overnight Sensationillle'".
Hän teki niin. Hänellä oli vastaavia miljoona.
Hän on tehnyt sen monta kertaa,
aina eri tavoin.
Perusrunko on sama, sanat muuttuvat.
Hänellä oli myös ääretön kokoelma vanhoja tarinoita.
Luultavasti Kanadan maaseudulta tai kiertäviltä myyntimiehiltä.
Olin iloinen, kun hän tuli paikalle -
ja minä nauroin.
Kukaan muu ei ole onnistunut. Nauroin jo ennen kuin hän aloitti.
Hän tuli verhon takaa,
ja näin posket ja silmät.
Katsoin nauhalta ja vain nauroin.
Hän ei ollut aloittanut.
"Norm, mitä kuuluu?"
Hän sanoo:
"Ostin maatilan." Tiesin heti, että se on täyttä soopaa.
Koko juttu on täyttä ajanhukkaa,
ja se on hauskaa. -Aivan.
Hän nauttii siitä.
Hän nauttii joka sekunnista.
Ja vaimo Ruth, josta hän puhui...
Mikään ei ole todellista!
Kyllä. Agnes lääkärissä.
Kyllä.
Muistan lukeneeni hänen omaelämäkertansa ja nauttineeni siitä,
kunnes petyin noin kymmenennellä sivulla,
kun tajusin sen olevan fiktiota.
Halusin tietää Normin elämästä,
mutta tämä oli täysin eri aurinkokunnasta.
Olimme tien päällä Adamin ja Rob Schneiderin,
Normin ja monen muun kanssa.
Joskus hän pisti kaiken uusiksi.
Toisinaan teki floppisetin.
Hän vain saatteli yleisön maaliin.
Hän teki sen melkein tahallaan.
Joinakin iltoina hän sanoi: "Tällaista on tänään tarjolla..."
Tämä on Jim Downeyn ansiota, joka teki Update-jakson Normin kanssa.
Minua hämmästyttää se, että hänellä oli tapana...
Saturday Night Livessä on harjoitukset ja live.
Norm teki harjoitukset sitä jaksoa varten yleisön edessä.
Osa vitseistä ei naurattanut ketään.
Joku vitsi voi toimia lähetyksessä paremmin kuin harjoituksissa,
mutta vitsi, joka floppaa harjoituksissa,
floppaa myös lähetyksessä. Se on varmaa.
Hänellä oli kiistaton todiste siitä, että hänen vitsinsä floppaisi.
Mutta hän piti vitsistä.
Hän kääntyi Downeyn puoleen: "Me otamme tuon."
Downey sanoi: "Se on hyvä vitsi."
"Vedetään se." Ja se...
Minä haluan pärjätä hyvin.
Ja jos minulle osoitetaan kiistaton todiste epäonnistumisestani,
muutan kurssia.
Myönnän sen.
En ole kuin hän.
Hänessä on jotain uskomattoman pelotonta.
Tuo mitä kuvailet, kun katsoin niitä osioita,
ne olivat ihastuttavia.
Hiljaisuudessa oli jotain jännittävämpää ja mielenkiintoisempaa.
Normin ilo siitä, että hän on flopannut. -Hän pitelee hymyään.
Se oli jännittävää.
Se oli sankarillista.
Hän sanoi meille: "Tämä on hyvä vitsi, seison sen takana."
Hänen silmänsä syttyivät, kun kukaan ei nauranut.
"Tällaista on tänään tarjolla.
Tätä me tarjoilemme ravintolassa.
Tätä sinä syöt.
Ole hyvä."
Niin. -Täydellinen tapa ilmaista asia.
Hän on kuin mestarikokki.
"Mitä sinä tiedät? Hitot makunystyröistäsi."
Sushiravintola, jossa ei tehdä kalifornianrullia.
Pidän siitä, että hän on varma...
Ja herkkä.
Sitä on hauska katsella.
Saat muutakin kuin vitsin ja naurut.
Saat äänensävyn ja asenteen.
Näkymättömän yhteyden.
Tiedämme, mitä aiot, Norm.
Tätä rakastamme.
Siinä on sama viehätys kuin rokkimusiikissa.
Hän vain omaa juttuaan.
Kuten musa 80-luvulla.
Se oli mahtavaa.
Hän tuli kerran ohjelmaamme.
Vanhaan studioosi Late Night Show'hun. Ja hän...
Menin tervehtimään ennen hänen osuuttaan.
Hän oli pukuhuoneessa kaksoisovien takana.
Lohduttomana, koska oli lyönyt vetoa ottelusta, joka oli juuri päättynyt.
Hän oli tosi vihainen!
Yritin varmistaa, että vieras on hyvällä tuulella.
Meillä tulisi olemaan hyvä setti.
Ja hän sanoi: "Se on paljon rahaa!"
Niin.
Kuulin bändin soittavan.
Aika pistää komediashow pystyyn.
Miehen kanssa, joka menetti juuri 55 000...
Kuka tietää, mitä hän menetti?
Juuri köyhtynyt Norm Macdonald.
Juuri niin.
Lopettiko hän sen?
Enpä tiedä. -En tiedä.
En tiedä varmasti.
Kun hän luki otteen kirjastaan -
tai kirjaa nauhalle,
hän kuvaili peliriippuvuuttaan runollisesti.
Hän puhuu ruletista.
Ruletista. -Niin.
Kirja nauhalla. -Kuinka toiveikasta on...
Hän oli riippuvainen toivosta.
Normista ei voi mitenkään puhua muuten.
Me kaikki tiedämme, että uhkapelaaminen oli osa hänen elämäänsä.
Ja hän...
Vitseissään hän panostaa aina punaiselle 17:sta -
tai mustalle 35:lle.
Uskomatonta.
Siinä on samaa jännitystä.
Se on tosiaan kiinnostavaa.
"En hyväksy sitä." Tiedättehän?
Minulla on hauska tarina pelaamisesta.
Kaikki on totta, osa siitä ei käy järkeen.
Asuimme samassa rakennuksessa.
Menin tapaamaan häntä hänen huoneeseensa.
Tulimme hänen asunnolleen.
Hänen asuntoonsa meneminen oli hullua.
Mutta meillä oli hauskaa ja sanoin:
"Onko sinulla limsaa?"
Avasin hänen jääkaappinsa ja vannon Jumalan nimeen,
siellä oli 25 000 dollarin arvosta pelimerkkejä.
Atlantic Cityn pelimerkkejä jääkaapissa. Kysyin: "Mitä tämä on?"
Hän sanoi: "Voitin paljon. Voitin kunnon potin perjantaina."
Kysyin: "Mikset lunastanut näitä?"
Hän sanoi: "Toin ne tänne, jotta voin puhua Bernie Brillsteinille.
Ehkä minun ei tarvitse maksaa näistä veroja."
Minä ihmettelin.
Hän sanoi: "Vein ne sinne maanantaina.
Hän sanoi, että verot on aina maksettava. Se ei toiminut."
Sanoin: "Tuo on syvältä."
Näin hänet Saturday Night Livessä maanantaina.
"Lunastitko pelimerkkisi?" Hän sanoi: "Pelasin kaiken."
Menimme hisseille.
Limusiini odotti meitä, jotta pääsisimme jatkoille.
Menimme sisään ja Max sanoi:
"Norm vie meidät joskus Atlantic Cityyn."
Hän jätti juhlat väliin mennäkseen sinne ja tuli sitten takaisin.
"Hän pitää pelimerkkejä jääkaapissa,
koska kukaan rosvo ei katso jääkaappiin."
Hauskaa! -Nerokasta.
Parempi kuin Bernie. -Niin minä teen.
Loistavaa.
Vau.
Hienoa, että pääsitte työskentelemään hänen kanssaan.
Niin.
Urallani on muutama ihminen...
Siksi katson nyrkkeilyä,
kun Mayweather nyrkkeilee.
Koska hän on mahtava, eikä hän voi -
jatkaa nyrkkeilyä ikuisesti.
Melkoinen tyyppi.
Aioin sanoa, että pidin hänestä heti.
Minä vain näin hänet...
Ymmärsin häntä syvemmin.
Tunsin, että hän oli oikeastaan ujo.
Voi kyllä.
Eikö niin? -Hyvin ujo.
Ja suloinen. -Hyvin suloinen.
Hän puhui paljon vanhemmistaan.
Hän rakasti isäänsä enemmän kuin mitään muuta.
Hän puhui paljon isästään.
Hän rakasti äitiään, veljeään...
ja poikaansa. -Syvästi, herkästi.
Kun menetit isäsi, Dave, ja puhuit siitä,
olen varma, että hän halusi kohentaa oloasi.
Suloisena ja huomaavaisena hän luultavasti mietti,
miten lähestyisi asiaa.
Se vaikutti hyvin huomaavaiselta.
Ja erittäin aseistariisuvan empaattiselta.
On hyvin harvinaista, että tapaa työn merkeissä jonkun sellaisen,
joka saa minut avautumaan sillä tavalla.
Vapautuneesti.
Hän ei tuomitse ketään,
ellei se ole osa vitsiä.
Niin. -Milloin se elokuva ilmestyy?
Muistan sen.
Niin. -Muistan sen.
Yritin todella päästä siitä eroon.
Nyt en voi kuvitella elämääni ilman sitä.
Tai aikaani Normin kanssa.
Esittikö hän mitään tästä materiaalista yleisön edessä?
Tiesimme joitain siltä kiertueelta. Se oli juuri ennen pandemiaa.
Päivää ennen sulkua Normilla oli juttu, josta tuli viraalihitti.
Niinkö? -Se oli mieletön menestys.
Se oli...
Minä ja kaverini Ohiossa juttelimme:
"Näitkö Norm Macdonaldin YouTubessa?"
Se on yhä siellä.
Hän oli mieletön.
Hän jopa... -Aivan, se improvisaatio.
Kun hän puhui pandemiasta.
Se oli uskomatonta. -Se oli menestys.
Hän heitti sen lonkalta.
Kaikki se ahdistus päivää ennen kuin koko maailma menee kiinni.
Niin. -Hän oli aivan mahtava.
Paskat siitä. Se tuntui hyvältä.
Se sai minut tuntemaan, että kaikki järjestyy.
Jos hän olisi elossa ja vetäisi setin, jota katsoimme tänään -
monen sadan ihmisen edessä...
Olisiko se menestys?
Millaisen vastaanoton se saisi?
Hänen vitsinsä liikkuvat toisinaan vaarallisilla vesillä.
Ja se riippuu todella...
Hänen ei tarvinnut kosiskella yleisöä.
Hän vain kertoi juttujaan. Osa jutuista oli mahtavia.
Osa floppasi.
Osa ärsytti kuuntelijoita kunnolla.
Lopuksi, kuten useimmat meistä, hän mietti:
"Minun on nyt keksittävä joku hyvä juttu,
koska settini on pian ohi."
Hän sanoi: "Hyvä on. Jatketaan.
Me selviämme tästä."
Olen varma, että 25 minuuttia tätä olisi menestys.
Niin. -Aivan.
Se olisi naurut mukaan luettuna -
35-38 minuuttia. Helposti.
Hänellä olisi muistiinpanoja ja ihmisten vastakaiku.
Jos sitä kokeilisi ja harjoittelisi.
Ja se kannibaalijuttu.
"Se muuttuu punaiseksi." Ajattelin: "Niin lähellä!'"
Osa jutuista on varmoja vitsejä.
Ne toimisivat missä vain.
Sitten hän vie yleisön hetkeksi muualle.
Hankalampien juttujen pariin.
Se on vaikeampaa.
Hän menettää osan.
On vaikea erottaa... Minuun tämä uppoaisi.
Ymmärrättekö? Olen mukana.
Kyllä. -Aivan niin.
Kyllä.
Kuin katsoisi neljän tunnin Mooney-setin.
Jossain vaiheessa sen vain ottaa -
kokemuksena.
Minun on todella vaikea ottaa siihen etäisyyttä.
On hauskaa nähdä hänen tunnistavan kohdan, jossa olisi hiljaista.
Niin. -Kyllä.
Aivan. -Hän nautti siitä.
Kyllä. -Nautti.
Näen sen... Yleisö oli hänen mielessään.
Hän odotti yleisöään.
Siitä tulikin mieleeni, että hän oli hyvin harkitsevainen lähestymistavassaan.
Se oli kuin jazzia.
Hyvin järjestelmällistä.
Hassu juttu, koska hän on...
Olen kuullut Normista vain, että hän oli lukenein koomikko.
Hyvin lukenut.
Erittäin älykäs.
Hyvä matemaatikko. Sitä ei heti ajattelisi.
Hän oli lahjakas monella tapaa.
Myös sanojaan valitessaan.
"Mikä on oikea sana?"
"Mikä se tarkalleen ottaen on?"
Siitä tulee...
Hän vaikuttaa holtittomalta.
Mutta hän on häikäilemättömästi suunnitellut kaiken -
vakaasti harkiten.
Siinä on ristiriita.
Hän onnistuu siinä.
Niin.
Hänen... Anteeksi, Molly.
Aioin sanoa... Viimeisen, 13-14 vuoden aikana,
kuten sanoit, Conan, hän luki neljää tai viittä kirjaa kerrallaan.
Venäläistä kirjallisuutta.
Mark Twain oli hänen suosikkikirjailijansa.
Hän rakasti Huckleberry Finnin seikkailuja.
Hän alkoi lukea myös Jumalasta ja kristinuskosta.
Kyllä. -Hän halusi ymmärtää Jumalaa.
Sitä, minne oli menossa. -Ehkä hän koki kuoleman lähestyvän.
Varmasti. -Tai ajatteli kuolemaa.
Hän todella halusi ymmärtää Jumalaa.
En tiedä, mitä ajattelette,
mutta Norm sairasti pitkään -
ja sairaus paheni.
En tiennyt siitä.
Puhuin monelle ihmisille, joiden uskoin tienneen.
Ajattelin, että ehkä vain minä en tiennyt.
Hän ei halunnut kenenkään tietävän.
En tiennyt.
Ja...
Koska olen itsekeskeinen ihminen,
ajattelin: "Onko hän vihainen minulle?"
"Teinkö jotain?"
Koska yritimme saada hänet palaamaan.
Emme onnistuneet. Hän ei pystynyt siihen.
Hän ei pystynyt siihen.
Hän ei halunnut vastata kysymyksiin ulkonäöstään.
mutta muistan... -Niin.
Kun hän lähti, kaikki me...
Luulimme olevamme ainoita, jotka eivät tienneet.
Olimme järkyttyneitä, koska emme ehtineet hyvästellä.
Tajusin hyvin nopeasti, ettei hän olisi sietänyt sitä.
Hän ei halunnut kenenkään meistä...
Hän ei olisi pitänyt siitä. -Hän olisi ollut onneton.
Olisimme kohdelleet häntä eri tavoin.
Sitä miettii aikaa hänen kanssaan,
kun hän oli sairas.
Johtuiko jokin hänen sairaudestaan?
Niin.
Millainen hänen prosessinsa oli?
Miten hän kirjoitti?
Kokemukseni oli kaoottinen.
Ajattelin, että hän on Evel Knievel.
Hän hyppää Snake River Canyoniin, hän ei välitä.
Mutta hän teki paljon töitä settinsä eteen.
Hän kävi sitä läpi.
En tiedä, millainen prosessi se oli.
Mutta tämä todella vakuutti minut siitä, kuinka itsenäinen hän on.
Niin. -Ja...
Hän kirjoitti asioita ylös kaiken aikaa.
Kuten useimmat koomikot.
Hän kirjoitti jatkuvasti vitsejään ylös.
Paljon työtä. -Kyllä.
Ei vain hupia. Paljon työtä. -Kyllä.
Sanoit jotain, joka muistutti minua...
En tiedä, mitä tarinaa hän kertoi,
mutta tarinan alussa -
hän kertoi käyneensä Kristillisen herätyksen kirkossa.
Hän sanoi: "En oikein usko tähän."
"Miksi sitten kävit siellä?"
Rakastan sitä, mitä hän sanoi.
"Se sai oloni hyväksi."
Näin hänet viimeisen kerran Comedy Storessa.
Hän oli epätavallisen tunteellinen.
Niin. -Ja hän...
Kun tiemme erosivat,
on kuva, jossa olemme me -
ja Chris Rockin takaraivo.
Se on jaksossani.
Se kuva on Closerin lopussa.
Se oli viimeinen kerta, kun näin hänet.
Ja hän seisoi siinä.
Hän tuli luokseni ja katsoi ylös.
Tajusin, että hän poseerasi kuvaa varten.
Kuin lahjana minulle.
Kiva.
Ne olivat sopivat jäähyväiset.
Tuo on suloista, Dave. -Niin.
Entä hänen tunteelliset jäähyväisensä sinulle?
Kuten Conan sanoi,
en tiennyt hänen olevan sairas. Olin yllättynyt.
Kun ajattelen sitä hetkeä,
hänen on täytynyt tietää, mikä häntä odotti -
ja milloin olisi lähdön aika.
Pidin sitä valtavana kohteliaisuutena,
että emotionaalinen tilanteeni oli vaikuttanut häneen.
Aivan. -Mutta nyt, ollakseni rehellinen,
hänellä oli mielessään muutakin kuin lähtöni.
Olit hänelle rakas.
Ehdottomasti. -Suloista.
Näin hänet kerran ohjelmassasi ja hän sanoi:
"Olen nähnyt enemmän auringonlaskuja kuin tulen näkemään."
Hän sanoi sen sinulle ohjelmassa.
Halusin vain kertoa sen.
Anteeksi, keskeytin. -Ei se mitään.
Varmaan sanoin: "Seuraavaksi Al Roker."
Hän oli sanomassa jotain hyvin syvällistä.
Sanoin: "Hienoa, Norm.
Al Roker on täällä. Hän ponnisteli päästäkseen tänne,
ja on tylsä muutenkin. Al Roker."
Näin hänet SNL:n studiolla.
En tiennyt, että hänellä on syöpä.
Mutta heti, kun hän kertoi minulle, hän sanoi:
"Olet rakas, Molly." Hän möläytti sen.
Ja minusta tuntui siltä,
että hänen oli saatava heti sanoa -
tarkalleen kaikki se, mitä hänellä oli mielessään.
Toista tilaisuutta ei tulisi.
Mietin hänen olleen jotenkin erilainen.
Viimeksi näin hänet normaalisti,
kun olimme stand-up-kiertueella.
Te kolme?
Ja pari muuta. -Meillä oli viestiketju.
Ryhmäkeskustelu. -Pelleilimme.
Kerran hän riiteli Schneiderin kanssa jostain -
stand-upissa ja sanoi:
"Olen paras koomikko meistä kaikista."
Ja kaikki sanoivat: "Joo."
Totta se on.
Kukaan ei ollut eri mieltä.
He sanoivat: "Okei." -"Olet oikeassa."
Se on kyllä ihan totta.
Olimme samaa mieltä.
Mutta hän oli...
Olimmepa sitten lennolla, bussissa tai takahuoneessa,
hän halusi aina vitsailla.
Siitä minä pidin.
Hän oli hyvä nauramaan vitseillemme.
On mukavaa, kun koomikko osaa nauraa.
Sen sijaan, että keskittyisi vain omaan juttuunsa.
Hän halusi nauraa kanssamme. Meillä oli aivan hiton hauskaa.
Eikö hän pitänytkin cowboy-hattua?
Yhtäkkiä Norm osti cowboy-hatun.
Käveli ympäriinsä se päässään. -Se oli outoa.
Lavalla hän istui.
Joskus hän istui.
Joskus hän myöhästyi aamulla,
olimme kaikki lähdössä ja minä sanoin:
"Norm, meidän on nyt lähdettävä."
Hän vilkaisi minua.
Hänen kuoltuaan tajusin,
että hän vilkaisi minua.
"Mitä haluat? Minulla on muuta ajateltavaa."
Mutta hän sanoi: "Selvä, mennään."
Mutta hän ei koskaan sanonut mitään?
Ei koskaan mitään. -Niin.
Hän oli kuitenkin aika tunteellinen.
Kiertueella hän saattoi yhtäkkiä -
saada kyyneleet silmiinsä -
ja halata minua: "Tämä on mahtavaa".
Niin kiertueella kuin vapaa-aikanakin.
Kun olimme syömässä.
Ja sellaista.
Ja hän oli enemmän... Hänen kanssaan oli mukava olla.
Hänellä oli paljon energiaa.
Vaikeinta siinä, ettei kerro ihmisille...
Asia, joka huolestuttaisi minua...
Suutuin hieman, koska...
Sovimme päivällisiä, ja sitten hän perui tulonsa.
En tiennyt, oliko se... Se oli turhauttavaa.
"Jos pelkäät koronaa, tule meille kotiin.
Ollaan kahdestaan ja pidetään etäisyyttä."
"Sitä minä haluan.
Hauskan illan Daveyn kanssa."
Ja sitten hän...
Kysyin: "Missä olet?" Hän sanoo:
"En voi, koronan takia."
Sanoin: "Tiedän, puhuimme juuri tästä."
Ja pian taas: "Mennäänkö päivälliselle?"
Se oli sellaista vääntöä.
Mutta en edes tiedä...
Hän varmasti harkitsi sitä,
mutta olikin huonovointinen tai jotain.
Myöhemmin ärsyynnyin,
koska en tiennyt, mitä on tekeillä.
Muuten olisin suhtautunut toisin.
Olen sellainen. Haluaisin syödä kanssanne,
mutta en kuitenkaan tulisi.
Niin.
Olemme kaikki yrittäneet, Dave.
Olemme kaikki yrittäneet.
Tekstitys: Saara Patiris