Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
¿Asere, qué bolá?
Croquetas frescas!
Jsi připraven, Vivo?
Skvěle. Dáme se do práce.
Dámy a pánové, přistupte bez otálení,
přistupte blíže.
Připravili jsme si pro vás úžasné představení,
přistupte blíže.
Přátelé, teď už jen zbývá
představit vám úžasného Viva!
Je to zapnuté?
Pojďte blíž, jdeme na to!
Je tu málo publika, ale žádná panika.
Až to rozjedem, budou na nás viset pohledem.
Jsme kousek od domu, nečekejte pohromu,
vidíte nás na náměstí, máte teda ale štěstí.
Dámy a pánové, jsem kynkažu Vivo.
Co je kynkažu?
Uvidíte, že se s tím nemažu.
Houpu se a u toho zpívám, co na mysli mám.
- Až z toho křičíte… - Hej!
Lo le lo laj, lo le lo laj, lo le lo lej.
- Laj le lo lej. - To je Andrés. Zpívá…
Hej,
lo le lo laj, lo le lo laj, lo le lo lej.
Laj le lo lej.
Ty a já jsme na svůj um hrdí,
rytmus máme prostě v krvi.
Jsme součástí dávné tradice.
Když spolu muzicírujeme, skvěle ladíce,
na konkurenci nehledíce, jsme přesní jako hodiny,
prostě součást jedné rodiny.
Lidi nám hází dolary a pesa,
děláme to celý den, jsme prostě esa.
Pusu mi dej.
Hned jsem zpět. Teď koukej.
Hej,
lo le lo laj, lo le lo laj, lo le lo lej.
Laj le lo lej.
Ty a já jsme na svůj um hrdí,
rytmus máme prostě v krvi.
Možná si říkáte,
proč kynkažu zpívá na Kubě?
Nežijí normálně v pralese?
Jako malý jsem spadl do bedny,
najednou jsem se ocitl na úplně novém místě.
Pamatuju si jen, že jsem měl hlad a před něčím utíkal,
než mě zachránil kdosi, kdo hraje na tres.
Byl to Andrés, který se se mnou podělil o hudbu.
Kde ses tu vzal, chiquito?
Máš moc rád hudbu, viď?
Slez dolů z toho stromu,
můžeš jít se mnou domů.
Ale jaké jméno ti dám?
Jsi plný života a hudby. Už to mám!
Vivo!
Naše vystoupení nestojí vás jmění,
skvělé vystoupení, nestojí vás jmění.
Naše vystoupení nestojí vás jmění,
jsem Vivo, hbitějšího tvora není.
Naše vystoupení nestojí vás jmění,
skvělé vystoupení, nestojí vás jmění.
Naše vystoupení, nestojí vás jmění,
to víte, přirozené prostředí se mění.
Ty a já jsme na svůj um hrdí.
- Rytmus máme… - Rytmus máme…
- prostě v krvi. - prostě v krvi.
- Hej! - Lo le lo laj, lo le lo lej.
Jejich vystoupení, nestojí nás jmění, skvělé vystoupení, nestojí nás jmění.
Ty a já jsme na svůj um hrdí,
rytmus máme prostě v krvi.
Máme ho v krvi.
Laj le lej lo laj lo lej lo le lo le laj.
- Lo laj. - Rytmus!
A tak se to dělá na Kubě.
Přesnost, načasování, ani o fous mimo rytmus.
Přestože s Andrésem nemluvíme stejným jazykem,
když přijde na hudbu, jedeme na stejné vlně,
takže se navzájem doplňujeme.
Skvělá show jako vždy, Vivo. Máš hlad?
Je libo croqueta?
Nebo mango?
Někdo tu miluje mango.
Možná si říkáte, že máme perfektní život.
A je to pravda. Tedy…
než přišel ten dopis.
Tak jo.
Přišel vám…
dopis.
Marta?
Jak je to možné?
Marta? Kdo to je?
Kdo je Marta?
„Po tolika letech, kdy jsme se neviděli, se mi jen těžko hledají slova.“
„Připravuji se do důchodu a hlavou mi víří vzpomínky
na nádhernou hudbu, kterou jsme spolu dělávali.
Nevím, jestli mi odpustíš,
že jsem se celé ty roky neozvala.
Nedovedeš si představit, co by pro mě znamenalo, kdybychom si znovu zazpívali.
Můj rozlučkový koncert se bude konat 16. června v Mambo kabaně v Miami.
Pokud dorazíš se svým tres, budu vědět, že to cítíš stejně.
Doufám, že není příliš pozdě. Amor, Marta.“
Nemůžu tomu uvěřit. Marta Sandovalová!
- Říkal jste Marta Sandovalová? - Marty rozlučkový koncert?
- Počkat. Kdo je Marta? - Jedete do Miami?
Ne. Chodíme z domu na náměstí. Dvě ulice, nic víc.
Musíš jít, Andrési.
Konečně spolu vystoupíte v Miami.
Cože? Ne! Naše publikum je tady.
- Nemůžu jet do Miami. Jsem starý. - Přesně, musíš znát své meze.
Přispějte. ¡Suelta el billete!
Andrés y Marta. Qué romántico.
Není to trochu unáhlené?
Kdo je Marta?
Haló?
Tak řeknete mi, kdo je Marta?
Počkat. To jsi ty?
Myslel jsem si, žes byl vždycky starý.
Byli jste duo?
Marta.
Byla královnou Havany.
Měla ten nejkrásnější hlas na Kubě.
A taky byla láskou mého života.
Ale nikdy jsem jí neřekl, co cítím.
Všichni věděli, že z ní jednou bude velká hvězda.
Mi canción.
Jednoho večera po další vyprodané show jsem věděl, že přišla má chvíle.
Konečně jsem sebral odvahu říct jí, co k ní cítím.
Ale vyrušil nás pořadatel ze Spojených států.
Nabídl Martě příležitost vystupovat v Mambo kabaně v Miami.
Marta byla štěstím bez sebe.
Konečně se jí splnil sen.
A v tu chvíli
jsem si uvědomil, že kdybych jí řekl, co cítím,
možná by si za tím snem nešla.
Takže jsem si to nechal pro sebe
a nic jí neřekl.
Bez Marty byla Havana pustá.
Stejně jako mé srdce.
Všechnu tu lásku i smutek
jsem vložil do písně.
Do písně příliš bolestivé, abych ji hrál.
Do písně,
kterou Marta nikdy neuslyší.
Tady je, Vivo.
Poslední píseň, kterou jsem složil.
PRO MARTU
Páni, nikdy ji neslyšela.
To je tak smutné.
Ale teď jsem dostal ten nejlepší dárek.
Druhou šanci!
Druhou co?
- Pojedeme do Mambo kabani! - Do Mambo co?
Existuje místo,
není to zrovna blízko, kde živý rytmus letí
a celičkého tě pohltí,
tam najdeš Mambo kabaňu.
Srdce ti bude bít jak o závod,
když trubky začnou hrát a nenechají tě spát,
je to šance další tanec si dát,
v Mambo kabaně.
V Mambo kabaně…
Páni!
Počkej, zpomal, ne tak zhurta.
Opouštíme rodné město s dopisem, co psala Marta.
Ne!
Zůstaňme doma, hrajme dál naše písničky.
Vivo, neboj se, maličký!
Ještě máme čas,
ještě máme čas,
ještě máme čas.
Co se to děje?
MAMBO KABAŇA
Vidím to a slyším to, příteli.
- Jak jsme na koncertě píseň sdíleli. - Počkat, cože?
Marta má nádherný hlas,
její melodii jsem vydán na pospas…
Ještě máme čas.
Andrési!
Ještě máme čas.
¡Vamos mañana!
Mambo kabaňa.
Nemůžu uvěřit, že o tom uvažuješ.
Vivo, taky jsi nadšený, viď?
Ne, nejsem nadšený. My a Miami? Jsme maloměšťáci.
- Jsme kluci z náměstí. - Neboj se, všechno dobře dopadne.
Chytej!
No tak!
Poslouchej, Vivo.
Musím tuhle píseň doručit Martě.
Musím jí říct, že ji miluju.
Je to jen jedna píseň.
Potřebuji tě, synu.
Počkej, Vivo, kam jdeš?
Ach, Vivo.
Co ho to napadlo? Letět do Miami?
Je to už šedesát let a on tam chce letět na jeden koncert?
Kvůli jedné písničce?
Co zmůže jedna písnička?
Co to dělám?
No tak, Vivo.
Ten kufr se sám nesbalí.
Tak jo.
Krásný den na cestování.
Dobré ráno.
Včerejšek mě moc mrzí.
Ale myslím si, že…
Andrési?
PRO MARTU
Havana ztratila skvělého člověka, Andrése Hernándeze.
Zvuk jeho tres spoustu let zněl tímto náměstím
a dělal nám radost.
Byli jsme moc rádi,
když jsme slyšeli, že se brzy znovu setká s Martou Sandovalovou.
Ale bohužel mu to nebylo souzeno.
Ay, Señora.
Ay, muchas gracias.
Jmenuju se Rosa Hernándezová.
Andrés byl strýc mého nebožtíka manžela.
S dcerou Gabrielou žijeme na Floridě a na Kubě jsme poprvé.
To je moje máma.
Jmenuju se Gabi. Ty jsi Vivo, viď?
Vím, čím si procházíš.
Taky mi umřel táta.
Carlosovo pouto ke Kubě
bylo velmi pevné a odolalo zubu času i vzdálenosti.
Pevná pouta.
Tak to má být. Rodina si musí pomáhat, ne?
Ty víš, o čem mluvím. Počkat! Mám super nápad.
Budeš se mnou bydlet na Floridě.
Jo, zítra letíme domů. No tak, vlez si do batohu.
Počkej, Vivo, kam jdeš?
Bojíš se, že nebudeš moct na záchod?
Neboj, mám tu ubrousky.
Díky, že jste mě a Gabrielu uvítali s otevřenou náručí.
Gracias, Señora.
Ahora, amigos,
poslechneme si jednu píseň,
kterou se rozloučíme s Andrésem Hernándezem.
Celý život jsi zasvětil hudbě,
myslel jsem, že tvůj zpěv bude věčný.
Teď tvá muzika ztichla,
za jednu poslední píseň byl bych vděčný.
Usnul jsi s písní na rtech,
slunce vstalo, tys však spal dál,
teď tu stojím…
a cokoli za poslední píseň bych dal.
Ještě jednu píseň, poslední,
ještě toho tolik musíme hrát,
nechoď, je tu píseň na přání.
Ještě jednu píseň, jednu poslední,
po ničem jiném netoužím. Dej mi znamení, že ještě máme čas.
Ještě máme čas.
Jednu píseň, ještě jednu píseň.
Můžeš žít dál, mluvit skrz svou hudbu.
Ještě jednu píseň.
Píseň, kterou někdo potřebuje slyšet.
Ještě jednu píseň.
Donesu ji tam, kam je třeba.
Ještě jednu píseň.
Musím přehlušit svůj strach.
Potřebuju tě ještě na jednu píseň.
Ještě jednu. Potřebuješ přídavek, já musím jít,
abych stihl vystoupení.
Ať všichni ví, že je tu ještě jedna píseň.
Je čas na cestu se dát,
zpěvem obavy hnát,
se svým strachem se prát.
Jako loď bojující s bouří, po boku tě mít toužím,
ale snažím se být silný, jít dál.
Přestože cítím tíseň,
je čas ještě na jednu píseň.
To je ta divná holka.
Gabi, co to děláš?
Hraju písničku.
Třeba ji uslyší Vivo a poletí se mnou na Floridu.
No jasně, je z Floridy.
Gabrielo, co jsem říkala? Žádná zvířátka.
- Prosím. - Ne.
Navíc do letadla nemůžeme vzít divoké zvíře.
Seňoro Hernándezová.
Jsem rád, že jsem vás stihl.
Gabi, mi niña,
víme, že miluješ hudbu jako tvůj strýc Andrés.
Chtěli jsme ti dát na památku pár jeho nástrojů.
Rumba koule! Ozvučná dřívka!
Koukněte na tohle!
Díky, Montoyo. Dal jste mé dceři akordeon.
Není to super, mami?
Que cosa más linda.
Hudbu má v krvi.
Kuba! Miluju kubánskou hudbu.
To je ono. Marto, jsem na cestě.
Tak co, Kubo? Dám ti beaty.
Díky, Gabi.
Jistě o tobě teď celá Kuba ví.
Promiň. Asi bylo moje hraní trochu moc.
Hraní? To mělo být hraní?
Ah, bueno. Tady je vaše taxi.
Díky, Montoyo.
¡Gracias, Montoya!
Adiós. Nezapomeň hrát každý den.
DESTINACE: KEY WEST, FLORIDA
Moje hlava.
Cestování nebude moje parketa.
Kde to jsem?
Kolik je hodin?
Aha, deset ráno. Mám ještě deset hodin.
Hele, to je ta holka s batohem.
Koukni, co mám.
- Těšíš se na dnešek? - Samozřejmě. Co se dnes děje?
Dnes poprvé prodáváš sušenky s oddílem Zálesaček.
Jo, to asi nedopadne.
Ze Zálesaček jsem už vyrostla.
O čem to mluvíš? Byla jsi tam jednou.
Já vím.
- Ale je čas jít dál. - Jít dál?
Jsi tam nová, teprve je poznáváš.
Ocásek nezklame.
Dej jim prosím šanci.
Koukni na moji rezignaci.
Sušenky!
Končím. Nazdar.
Kreativní.
Počkej, tohle je nejlepší. Udělala jsem z nich zombie klauny.
Kupte si moje sušenky.
Gabrielo Mario Roso Hernándezová, jsi jednou z nich.
Počítají s tebou. Nemůžeš je opustit.
Proč?
Pulgita, nemůžeš pořád všechny odhánět.
Pokud se nepokusíš vycházet s ostatními dětmi,
budeš velmi osamělá.
Gabrielo, escúchame. Půjdeš tam!
Dovolila jsem ti mít fialové vlasy. Dlužíš mi to!
Ale mami, pořád mluví jen o prodávání sušenek,
získávání odznáčků a záchraně Everglades.
Je to fakt nuda!
Jdeš prodávat sušenky. A budeš se u toho fotit.
Užiješ si to a najdeš si kamarádky.
A teď si obleč uniformu. Je roztomilá.
Vzduch je čistý, rychle pryč.
Nic se neděje. Jsou to jen věci po tvém zesnulém strýci.
Které se kutálí samy od sebe.
A hrají strašidelnou hudbu na akordeon.
Nic se neděje.
- Vivo, jsi tady! - Jo a teď odcházím.
Sledoval jsi mě, viď?
A schoval ses mi do tašky,
protože mě máš rád!
Jsem tak ráda, že jsi tady.
Konečně můžu někomu dát náramek přátelství.
Nejlepší kamarádi navždy!
- Pusť mě. Nesahej na mě. - Necukej se.
Navždy je dlouhá doba. Potřebuju doručit píseň.
Rád jsem tě poznal. Čau.
Máš tu malé náhrobky?
To jsou moji mazlíčci.
Teda byli.
Gabi?
To je máma. Schovej se.
Co se děje, mami?
Proč jsem tohle našla v mikrovlnce?
Sušila jsem to?
Sušila jsi… Co je tohle?
Kolikrát ti mám říkat, že si do pokojíčku nemáš brát jídlo?
Akorát to přiláká havěť.
Na, vezmi si uniformu.
Myslíš můj neviditelný plášť?
- Gabi. - Vyskakuje mi kopřivka.
Lechtá mě v krku.
Je to uniforma, ne alergie.
Rychle se převleč. Nechceš přijít pozdě.
Chci.
Viděl jsi to?
Vůbec mě nechápe.
Chce, abych nosila uniformu
jako všichni ostatní.
Ale já nejsem jako ostatní, protože…
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Měla jsem housle, ale nepřežily noc,
když hraju na tamburínu, mlátím do ní moc.
Chápete, co myslím? Byla to nehoda.
A teď, když jsme tým, bude to lahoda.
Moje rýmy? Ne, fakt nejsou náhoda.
Jsem textařka národa, je to pohoda,
a je velká výhoda, že mi nikdy nedojdou slova.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Extra, extra, jen si to přečti, jsem extra, extra.
Holka, co si k ní ostatní nemůžou sednout,
v autobuse sedím sama, vždycky jsem tak sedávala.
- Jsi tak vzdorná. - No nejsem vzorná.
Nebýt svá je volba nedobrovolná.
Jsem vzdorná, chci být zkrátka volná.
Mám teď kámoše, přestala jsem být smolná.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny. Sólo!
To bylo moje představení,
být sama pro mě nový není.
Jsem rychlá, svět kolem mě je zpomalený,
vymýšlet si slova je můj chleba denní.
Vím, že osamělá se zdám,
prý málo přátel mám.
Kouknete na mě: „Tu holku znám.“
Ale neznáte mě, když vidíte mě prvně.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Bum!
Kam jsi šel?
Co to je?
Ta holka je teda dáreček.
Takže tohle je Florida?
Plastoví ptáci.
Florida je divná.
Teď zbývá najít Martu.
No tak, Andrési. Dej mi znamení.
Cokoli. Ukaž mi cestu. Jakékoli znamení bude stačit.
MARTA SANDOVALOVÁ ROZLUČKOVÝ KONCERT
Mambo kabaňa.
Promiňte.
- Je tohle autobus do Miami? - Ano, pane.
Skvěle. Už jedu, Mambo kabaňo.
Ještě není pozdě, pojedu tam autobusem.
Zdravím.
Sedí tu někdo?
Ven z mého autobusu. Žádné mazlíčky ani zvířata tu nestrpím.
Na to zapomeň.
To se vám líbí? Přišel jsem s tím sám.
Jsi k sežrání.
Děkuju.
Musíš být mňamózní.
Ne! Nech mě!
- Tady jsi. - Ne!
Vím, proč jsi přiletěl na Floridu. Snažíš se najít Martu.
Četla jsem její dopis.
Tío Andrés chtěl být dnes večer na jejím koncertě, viď?
Snažíš se tam dostat?
Ale proč?
Co je tohle?
Tío jí napsal písničku?
„Ráno letíš pryč, brzy svět uslyší tvůj dar.
Rád bych letěl s tebou, ale nemůžu jít dál.”
Víš, co to znamená?
Nikdy jí neřekl…
„Miluju tě.“
Vivo, tohle je moc důležité. Marta tu píseň musí slyšet.
Dovedu tě za ní.
Vážně?
Marty poslední koncert
je v Mambo kabaně v Miami.
Nemáme moc času.
Ale neboj, mám plán.
Skoč do batohu.
Pro Andrése cokoli.
Ale je to poslední show Marty Sandovalové!
- No tak, mami, Miami není tak daleko. - Cože?
Odkdy jsi fanynka Marty Sandovalové?
Od narození. Jsem její největší fanynka.
Jmenuj jednu písničku.
„Despacito“?
Připrav se na prodej sušenek. Nebudu to opakovat.
Neboj, mám ještě lepší nápad.
Je jeho součástí i úklid batohu? Máš tam spoustu věcí.
Ale neviděl jsem žádné ubrousky.
Tak jo.
Z Key Westu do Miami.
Skvěle. S tímhle ten koncert stihneme.
Mambo kabaňo, těš se na nás.
MAMBO KABAŇA
Ať řekne přítomnost,
ať řekne přítomnost.
Marto, mi amor, miluju tě.
Marto!
Seňoro Sandovalová, je mi ctí vás poznat.
- Muchas gracias. - Račte jít tudy.
Ani nevíte, jak jsme hrdí, že jste si vybrala Mambo kabaňu.
Marto.
Je pravda, že s vámi možná bude hrát váš starý partner André?
To doufám.
Vítej v krásném Key Westu.
První zastávka, lístky na autobus.
Hlavně zůstaň v batohu.
Kdyby něco, jsi moje zvíře pro emoční podporu.
Sušenky!
Prodej sušenek.
Všechen výdělek putuje na ohrožená zvířata.
Ale ne, oddíl Zálesaček.
Pane Henshawe, mohu vám nabídnout sušenky?
Víte, že v Everglades žije 2000 druhů zvířat a rostlin?
A 70 z nich je ohrožených…
Promiňte, víte, že když si koupíte naši plátěnou tašku
místo plastové,
nebude mít na rukou krev naší matky přírody?
Nejsem špatný člověk.
Jen chci sušenku.
Musíme vypadnout, než nás uvidí.
Hernándezová!
Ahoj, blondýno.
A ostatní holky.
- Gabi, kde máš uniformu? - Znáš přece pravidla, Hernándezová.
Zálesačka může prodávat sušenky, jen když má kompletní uniformu.
Cože?
Ten prodej sušenek je dneska? Myslela jsem, že to bylo včera.
Ale včera jsi taky nepřišla.
To je dobrý postřeh.
Zachraňovala jsem tohle zvíře.
- Co to děláš? - Je tak roztomilý.
Můžu ho pohladit?
- Ne. - No jasně, miluje to.
Ten jeho obličej.
- Je rozkošný. - Přestaňte. Tohle je týrání.
Je tak chundelatý. Jak se jmenuje?
Jmenuje se Vivo. Je to pásovec.
Gabi, tohle není pásovec, ale kynkažu.
Vzácný jihoamerický savec žijící v pralese.
Nebo též medový medvídek.
Medový medvídek? To zní dobře.
Má trochu zakalené oči.
A vypelichanou srst.
Vzalas ho k veterináři?
Co prosím?
Gabi, existují jistá pravidla.
Pro zajištění jeho bezpečí potřebuje očkování a týdenní pozorování.
- Týdenní? - Ano.
V izolaci od jiných zvířat. Nečetla jsi snad naši příručku?
Jasně, týdenní izolaci. To máme za sebou.
Skvěle. Můžeš mi tedy ukázat očkovací průkaz?
Jasně, jdu pro něj.
Mám ho v kufru kola.
Ale ne.
Čas na plán B.
Počkat, kola nemají kufr, ne?
Myslím, že žádný očkovací průkaz nemá.
Ne, vážně?
Holky,
máme zběhlou Zálesačku.
Pohyb!
Změna plánu. Autobus doženeme na další zastávce.
- Zastav, Hernándezová! - Ale ne.
Dej nám toho kynkažu.
- Neboj, Vivo. Setřesu je. - A co ten autobus? To byl náš plán.
No, to nevyšlo.
Vlez si dozadu, Vivo, a setřes je.
Chytej. A tady máš ještě něco.
A tohle by v dětském batohu nemělo být, ale tady máš!
No tak! To snad ne.
Hele, ubrousky.
Přestaň! Okamžitě zastav, ty mrňavá…
Na!
Stříká na sebe chemikálie.
Volá o pomoc. Gabi, dej nám toho kynkažu!
Pane Henshawe!
Vy jste sem jel autem?
Bydlíte jen dvě ulice daleko.
Hanba vám.
- Hanba vám. - Hanba vám.
OPOUŠTÍTE KEY WEST
Nevíš, co děláš, Hernándezová. Dej nám ho!
Drž se, Vivo.
- Přeskočíme to. - Cože?
Jo!
Tak jo, Miami, těš se na nás.
Ne!
Co jsme to provedly? Nechaly jsme to bezbranné zvíře
volně běhat po světě, kde jistě nepřežije.
- Vrátíme se ke stánku? - Ke stánku?
Ne! Naší povinností je ho zachránit.
Evo!
Ano?
Budeme potřebovat vaši loď.
Ta písnička. Kde je?
Kde je?
PRO MARTU
Nic jí není.
Tak jo, kde jsme? Kde je ten autobus?
Ne!
Andělíčci v písku!
Vivo, měl bys to zkusit.
Koukni na mě. Jsem kočka. Mňau.
- Musím pryč z téhle lodi. - Vivo!
Vím, že nám ujel autobus, ale neboj, mám plán C.
Pokud si to zkrátíme přes národní park Everglades,
ten koncert stihneme.
Tak jo, nový plán. Co tu máme?
Páni, Vivo, jedeme na stejné vlně.
Myslíme na to samý.
Sakra, myslela jsem, že to udrží.
Myslíme na to samý? Kdyby to byla pravda, panikařila bys,
protože to nás mělo dostat do Miami.
Místo toho tvrdneme na lodi, která pluje špatným směrem.
Na stejné vlně rozhodně nejedeme. Takhle zní stejná vlna.
Tohle jsme my dva.
Máme odlišné definice slova „plán“.
Pro mě a ostatní rozumné lidi plán závisí na 5 P.
Pořádné plánování předejde pochybnému provedení.
Tvoje plány jsou jen špatné impulzy.
Co děláš?
Tadá! Někdy musíš improvizovat.
To se potopí.
Naše cesta právě začíná!
Pluje to. Ono to vážně pluje.
Pozor.
Pojď.
Dej mi chvíli. Nechci si nic natáhnout.
Tak jo, jsi připraven?
Těsně vedle.
Naprosto jsem tu loď minula.
Viděl jsi to, Vivo?
To bylo k popukání.
Marto, plujeme za tebou!
Dovolali jste se Gabiinému robotovi. Nechte zprávu. Píp.
Gabi, pořád ti píšu. Zavolej mi prosím.
O tomhle jsme mluvily.
Ať řekne přítomnost…
- Ať řekne přítomnost. - To by neudělala.
METRO KEYS EXPRESS JÍZDNÍ ŘÁD AUTOBUSŮ
Udělala.
Carlosi, vážně bych uvítala tvoji pomoc.
Tohle má totiž po tobě.
Plán byl jet autobusem,
najednou překvapen jsem,
že plujeme neznámo kam.
Říkala, že tudy to půjde snáz,
snažím se na sobě nedat nic znát,
ale nevím, jak to dám.
Náš život býval skromný,
jen ty a já, nikdo víc.
Najednou je svět ohromný,
je to „všechno, nebo nic“.
Všechno, nebo nic.
Když se cesta stáčí,
musím odbočit s ní.
A když mi šťáva dochází,
seberu síly poslední.
Když plány nevyjdou,
nezbývá než jít dál
a zpívat si píseň svou,
kterou jsem už tisíckrát hrál.
Zpívat píseň svou
a šlapat dál.
Vivo,
bojíš se?
Když jsem se jako malá bála, táta mi zpíval.
Andrés taky.
Můžeme si zazpívat Marty píseň. To nás rozveselí.
Jsem tady, jen na opačném břehu,
zpovzdálí sleduju tvou slávu.
Bubnování mám v krvi. Můžu tě to naučit.
Chceš učit mě jak hrát na bubny?
Na, Vivo.
Koukej na mě.
Zkus tenhle rytmus.
To, co děláš, je rámus. Koukej.
Páni, učíš se rychle.
Jsem asi fakt dobrá učitelka.
Opakuj po mně.
Páni, to zní dobře.
Jo, není to špatné.
Máš talent.
Opři se do toho.
Odvaž se, dědo.
Dědo? Uměl by děda tohle?
Pěkně, Vivo.
Náš život býval skromný,
teď jsme jen ty a já, nikdo víc.
Najednou je svět ohromný,
je to „všechno, nebo nic“.
Všechno, nebo nic.
Když se cesta stáčí…
- Do rytmu mi hrajou moje bubny. - …musím odbočit s ní.
A když mi šťáva dochází…
- …seberu síly poslední. - Do rytmu mi hrajou moje bubny…
Když plány nevyjdou…
- Jsme pecka, všechno ostatní je nudný. - …nezbývá než jít dál.
A zpívat si píseň svou,
kterou jsem už tisíckrát hrál.
Zpívat píseň svou
a šlapat dál.
No tak, teď nemůžeš přestat.
Musíme hrát dál, parťáku.
Tohle není má píseň, ani parťák.
Neboj, Vivo, je to jen malý deštík.
Za chvíli to přestane.
Drž se, Vivo!
Ne!
Písnička!
- Neboj, Vivo, mám to. - Ne, nech to na mně.
Vivo! Nic nevidím.
Ne, to snad není pravda.
Jo!
- Vivo! - Ne.
Mám to!
- Písnička. - Neboj, Vivo.
Postarám se o to. Slibuju!
Gabi!
Dobře, nepanikař. Jen jsi ztratil tu písničku.
Má ji Gabi.
Co budu dělat? Potřebuju nový plán.
Nový plán. Mám to!
Gabi!
Dovolali jste se Gabiinému robotovi. Nechte zprávu. Píp.
Gabrielo Mario, okamžitě to zvedni! Viděla jsem na tvém počítači jízdní řád.
Myslíš si, že máš průšvih?
Je to mnohem, mnohem horší.
Jedu vedle autobusu. Troubím. To jsem já.
Vím, že mě slyšíš.
Zastavte!
Co to…
Snad ji nenecháte, aby nás předjela?
Rozhodně ne.
Neopovažujte se mi ujet.
Gabi!
Neodpovídá. Musím bažinu prohledat.
Ptáci. Ptačí perspektiva. Super.
Haló, potřebuju pomoct někoho najít…
Skvěle, pták.
Ahoj, jsem Vivo. Ztratil jsem kamarádku.
Má fialové vlasy a kravatu.
Můžeš se mnou vyletět nahoru?
Normálně by to šlo,
ale zrovna si jdu natáhnout brka.
Cože? Ne! To neříkej! Určitě máš pro co žít.
Tak jsem to nemyslel. Jdu si lehnout.
Budu ležet,
dokud neskončí můj život.
Teda dokud neskončí období páření.
Páření? To zní hrozně. Jak jsem říkal…
Nechápeš to. Celý život mi říkají:
„Neboj, Dancarino,
jednou najdeš holku svých snů a láska ti vrátí chuť žít.“
Super, ale něco potřebuju.
Láska tě pozvedne, nikdy tě nesrazí na kolena.
Jo, všichni to známe!
- Můžete to s tou láskou trochu krotit? - Jsem trochu v presu.
Už jsem zažil osm období páření a místo toho,
aby mě láska pozvedla, srazila mě do škarpy.
Tragické. Ale…
Jsem neviditelný kolpík. Nikomu na mně nezáleží.
A už vůbec ne Valentině.
- Valentina na mě kouká, co? - Jo.
Kdyby něco, neznáme se. Hodně štěstí. Ahoj.
Počkej. Vylez ven.
- Řekl jsi jí, co k ní cítíš? - Ne. To nemůžu.
Bojím se.
Tohle už jsem viděl, nekončí to dobře.
No tak, pomůžu ti. Pak pomůžeš ty mně, platí?
Dobře, platí.
Teď se představ.
Ahoj, jsi Dancarino.
Chci říct… Ahoj, jsem Dancarino.
Okouzlující.
- Zpátky do díry. - Ne, soustřeď se.
Usměj se a slož jí kompliment.
- Valentino. - To zmákneš.
Tvé oči jsou jako dvě velké tůně…
Ne, jsou jako dva močály na obličeji.
Močály? Na obličeji?
Ale ne.
Nikdo nikdy neřekl nic hezčího o mém…
Mám v krku žábu.
Promiň, Gary.
- Skvěle se k sobě hodí. - Ach, Dancarino.
Máš moc hezká brka.
Lahodí mému oku… mým močálům.
Což jsou moje oči.
Tohle jde překvapivě hladce.
Teď ji vezmi za ruku.
Promiň.
- Omlouvám se. - Ne, v pořádku.
Mám ještě jedno oko.
Opatrně s těmi zobáky.
Ne tak rychle, Dane. Trochu pod úhlem.
Doleva. To je ono.
Skvěle.
Teď leťte spolu.
Láska tě pozvedne, nikdy tě nesrazí na kolena.
Skvěle.
Počkat, měl jsi mi pomoct!
Vrať se!
Měli jsme dohodu.
Měli jsme dohodu!
Tak jo, vamos. Všichni poslouchejte.
Začínáme za čtyři hodiny.
Musíme ještě dopilovat osvětlení pro finále.
Promiňte, mi niña. Víte něco o Andrésovi?
Ještě ne, seňoro. Ale půjdu to zjistit.
Děkuji.
Kde jsi, příteli?
Vivo?
Vivo, kde jsi?
Ach ne, kde je? Kde je ta písnička?
No tak. Vivo mě zabije.
- Je to jen želva. - Není to jen želva.
Becky?
Je to floridská želva rudobřichá. Patří sem. Je to původní druh.
Na rozdíl od tvého kamaráda. Kde je?
Tak trochu se ztratil.
Ztratila jsi kynkažu v Everglades?
Gratuluju, Hernándezová. Zabila jsi ho.
Počkat, cože?
Kynkažu nemůže v tomto prostředí přežít.
Každé zvíře, co tu žije, je jeho predátorem.
Musí jít do karantény. A ty nám ho pomůžeš najít.
Nepomůžu.
Takže o tohle nestojíš?
Tohle hledáš, viď?
- Ne, nevím, co to je. - Dobře.
V tom případě to zrecyklujeme. Evo?
Sněz to.
Jasně, dobře.
Počkejte!
Fajn, vyhrály jste.
Vezmu si uniformu, budu prodávat sušenky, udělám cokoli.
Jen mi vraťte tu písničku.
Písničku dostaneš,
až budeme mít toho kynkažu.
Gabi!
Kde jsi, Gabi?
Nechutné. Co si to namlouvám?
Tohle není nic pro mě. Budu rád, když to tu přežiju. Gabi!
Dělal jsi na mě „pšt“?
Kámo, buď potichu.
Vážně? Máš vůbec ponětí, co jsem si…
Vážně na mě děláš „bap pap bap pap pap“?
A dost. Chceš, abych byl potichu?
Jsem potichu!
Jo, to jsem si myslel. Jen si běž.
Jsme uprostřed bažiny. Komu vadí trocha hluku?
Mně.
Máš moc krásný hlas.
Nikdy jsem tě tu neviděl.
Jmenuju se Lutador. Jak se jmenuješ ty?
Jsem Vivo.
Bože, to jméno se mi nelíbí.
Tvé nové jméno je Rámus.
Zpívající krysák Rámus.
Jo.
Ale nejsem krysa.
Co teda jsi? Gibon?
Jsem kynkažu.
To zní exoticky.
Tak mě dobře poslouchej, kynkažu.
Nesnáším rámus.
Takže musíš být potichu.
To je moje pravidlo.
A všichni tady kolem to respektují. Že mám pravdu?
To jsem chtěl slyšet.
Naprosté ticho.
Omlouvám se. Slibuju, že ani neceknu.
Chcete ticho? Umím být ticho.
To já vím, že budeš ticho.
Ticho jako v hrobě.
Stejně jako všechno mé jídlo.
No páni.
Za chvíli ti dojde strom.
Díky bohu, jsem zachráněn.
Jsi snad anděl?
Vivo, to jsem já.
Dancarino? To tys mě zachránil?
Já zachránil tebe, láska zachránila mě.
- Cože? - Protože když jsi mě našel…
- …byl jsem úplně na dně. - Výš.
- Tys mě z něj zvedl. - Výš.
Ke změně mě dovedl. A pomohl mi najít Valentinu.
- Moji dokonalou balerínu. - To jsem já.
Říkal jsem Valentině o tvojí „misi ztracené lásky“.
Chudáček medvídek medový, z toho běhání nohy ho bolí.
A sladká Valentina řekla, ať si neděláš vrásky.
Řekla jsem, že pro tebe zaletíme a do výšky tě vyneseme.
Láska tě povznese, nikdy tě nesrazí do kolen.
Přestaňte zpívat, nevidím žádnou zem kolem.
Láska s tebou zamává, bude tvým kouzelným nápojem.
Pomůžeme Vivovi Gabi najít a pak spolu poletíme na jih.
Vybral sis tuhle cestu, abys doručil zprávu lásky.
Letíme do místa, kam nevede žádná cesta.
Ty stopy v písku byla láska, co s tebou zametá.
Co s tebou zametá.
Pomůžete mi? Díky.
Nestrachuj se.
Slibuju, že tvou kamarádku najdeme.
Přesně tak, ty moje ptačí princezno.
- Ty můj ptáčku zpěváčku. - Tak jo.
Můj miláčku.
- Můj zobáčku. - Tak jo!
Míň cukrování, víc hledání.
Láska tě povznese, nikdy tě nesrazí na kolena.
Láska s tebou zamává, bude tvým kouzelným nápojem.
Vivo!
Vivo?
No tak, Vivo!
Říkala jsem vám, že nepřijde.
Becky, vrať mi tu písničku.
Bez kynkažu nebude písnička. Křič víc.
Fajn. Vivo!
Vivo, kde jsi?
Vivo?
Vivo, zůstaň tam. Je tady oddíl Zálesaček.
Mají tu písničku. Ale neboj se, mám plán.
Zůstaň tam. Nehýbej se.
Had!
Do lodi.
- Utíkejte! - Rychle!
Je nám v patách.
Rychleji.
Tudy.
Myslím, že jsme tu v bezpečí.
Mýlila jsem se.
Ach ne, zabije nás.
Dáme mu co proto.
Jdi pryč!
Co tam ještě máš?
Užij si konfety, hade!
Počkat, slyšeli jste to?
To je Gabi. Je v maléru.
Lutadore!
Nech je být.
Jestli to není zpívající krysák Rámus.
Přesně tak. A jsem hlasitější než předtím.
Přestaň dělat rámus.
Jo? Tak mě zastav.
Moc rád.
Omluvte mě, dámy, hned se vrátím.
Co to děláš, Vivo?
Nevím, ale občas musíš improvizovat.
- Zvládneš to, Vivo. - Gabi.
Kynkažu nedokáže porazit krajtu.
Pořád lezeš na stromy, Rámusi?
Vy krysy se nikdy nepoučíte.
Nestůj a vykopej nám díru, kam se schováme.
Miluju tě.
A sakra!
Pozor, Vivo!
A dost. Mám toho po krk.
Nemůžeš utíkat věčně.
Ale můžu. Doma v Havaně jsme měli pět show za den.
Náročné publikum, pro mě nic nového.
Když je nespokojené, dám jim něco lepšího.
Není to sranda když vás chce sežrat had,
zbývá vám jediné, na útěk se dát.
Když chtějí klid, musíte to ohulit.
Pěkně zvýšit hlasitost, dokud nemají dost.
Uskakovat hbitě, přitom se snažit skrytě,
aby se had zamotal a konečně všem pokoj dal.
Dostaň mě odsud.
- Jo! - Skvěle!
Dobrá práce.
Počkat, vyhráli jsme?
Gabi, jsi v pořádku?
Tomu hadovi jsi to natřel.
- Jsi bláznivý kynkažu. - Je to hrdina.
Chlupatý hrdina.
Zmýlila jsem se v tobě, Vivo.
Pořád si myslím, že bys měl jít na deset dní do karantény,
ale zachránil jsi nás před vrcholovým predátorem.
Takže to nechám plavat.
Takže jsme v pohodě?
Jo, jsme v pohodě.
Vrátíš nám tu písničku?
No vidíš, písnička.
Počkat. Kde je? Teď jsem ji měla.
Kam se poděla?
Ale ne.
PRO MARTU
Andrési.
Dále.
Je Andrés… tady?
Seňoro.
Moc mě to mrzí.
ANDRÉS HERNÁNDEZ MILOVANÝ HAVANSKÝ MUZIKANT ZEMŘEL
Celý život jsi zasvětil hudbě,
myslel jsem, že tvůj zpěv bude věčný.
Teď tvá muzika ztichla,
za jednu poslední píseň byl bych vděčný.
Moc mě to s tou písní mrzí.
Díky, Dane.
Co teď budeš dělat?
Asi se vrátím zpátky na Kubu.
Bez té písně je to na nic. Selhal jsem.
Ne, to neříkej. Udělal jsi vše, co bylo v tvých silách.
Dane, nerozumíš tomu. Andrés mi dal všechno.
A když mě potřeboval, otočil jsem se k němu zády. Tohle byla šance to napravit.
Zklamal jsem ho.
Když letadlo na ranveji přistane,
tahle píseň stále zní v srdci tvém.
To je strýcova píseň?
Jo.
- Léta uplynou, ale láska zůstane. - Ach ne, už zase.
Naprosto tu písničku ničí. Je to hudební pohroma.
Když se z tvých úst tahle píseň line…
Přestaň a poslechni si melodii.
Slyšíš? Je krásná, že?
To jsou noty.
Zapsané v takovém pořadí,
aby byly příjemné na poslech.
Muzikanti tomu říkají melodie.
Vivo, pamatuješ si tu melodii.
Samozřejmě, je to základ hudby.
Možná znáš slova,
ale musíš se naučit melodii, abys mohla zpívat…
Počkat. Pamatuješ si slova. Já si zase pamatuju melodii.
Holky, Vivo si pamatuje melodii.
- Zná text. - To znamená…
Pořád tu písničku máme!
Mise na záchranu lásky neselhala!
Obrať loď. Plujeme do Miami!
Cože?
Slyšela jsi toho kynkažu, obrať loď.
Máme druhou šanci.
Hele, Vivo, číhej na to.
Budeš hrát melodii a já ji zapíšu do not.
„Ráno letíš pryč,
brzy svět uslyší tvůj dar.“
Dobře, můžeš to zahrát stokrát pomaleji?
Budu s ní stále znít v srdci tvém.
Hotovo. Teď už ji jen doneseme Martě.
Ještě jedna věc.
Hezky pěkně!
Koukněte.
Myslím, že vidím Miami.
Nestihneme tam doplout včas.
Ne, aniž bychom porušily pár pravidel.
Držte si sušenky!
Přežili jsme tenhle den, přijde mi to jako sen.
Čas nám rychle dochází a slunce za obzor zachází.
Tahle cesta byla vážně mela, ale kámoška nás zachránila.
Konečně jsme dorazili ke břehu Miami.
Náš život býval skromný,
jen ty a já, nikdo víc.
Najednou je svět ohromný,
je to „všechno, nebo nic“. Všechno, nebo nic.
M-I-A-M-I, čas už se krátí.
Paní Sandovalová, za půl hodiny začínáme.
M-I-A-M-I, čas už se krátí.
Potřebuji víc času.
M-I-A-M-I, čas už se krátí.
- Musíme jít. - Já vím.
M-I-A-M-I, čas už se krátí.
Musíme zrychlit.
Jmenuje se Gabi, je to má dcera.
Byla v tomhle autobuse, koupila si lístek.
Poslyšte, mladá paní, měl jsem dlouhý den.
Jak říkám, s námi nejela.
Potřebuju si lehnout.
ROZLUČKOVÝ KONCERT MARTA SANDOVALOVÁ – MAMBO KABAŇA
Dorazíme včas a možná ještě dřív.
Jsme to ty a já, nikdo víc.
Poběžíme, polezeme, překonáme nástrahy ulic,
protože je to „všechno, nebo nic.“ Všechno, nebo nic.
Lístek prosím.
No hablo checo.
No te preocupes. Hablo español perfectamente.
¡Excelente!
Gabrielo! Ani se nehni, señorita.
Sakra, máma.
-Creí que no hablabas checo. -Adiós.
- Gabi! - Ostrahu ke vchodu.
M-I-A-M-I, čas už se krátí.
Paní Sandovalová, za pět minut začínáme.
M-I-A-M-I, čas už se krátí.
Koukejte mě pustit!
Mám tě.
Musíme běžet.
- Musíme běžet. - Já vím.
M-I-A-M-I, čas už se krátí.
Ještě máme čas.
Skoro to máme, po schodech se dáme.
M-I-A-M-I, čas už se krátí,
už žádný nemáme.
Hele, Vivo, prolez tam a odemkni dveře z druhé strany.
Sakra.
Rychle, Vivo, už jdou.
Nejde to otevřít.
Co se děje?
- Tady dole není. - Musela běžet tudy.
Dobře, Vivo, poslední plán.
Musíš jít beze mě.
Neboj, to zvládneš.
Vezmi si to.
NEJLEPŠÍ KAMARÁDI
Abys na mě nezapomněl.
Vivo, musíš dokončit misi.
Pro nás pro oba.
Tak jo, parťáku.
Máme ji.
Ahoj mami.
Chápu, ale Marta se s tím těžce vyrovnává.
Ano, říká, že to nezvládne.
Půjdu se na ni za pět minut podívat.
Marto?
Andrési.
Nejsi Vivo?
Přicestoval jsi za mnou až z Kuby?
Co tady děláš?
„Pro Martu.“
To napsal Andrés.
Pro mě?
Děkuju.
Nikdy mi neřekl, co ke mně cítil.
Taky tě miluju, Andrési.
Děkuji, Vivo.
Seňoro?
Až budete připravená, můžeme.
Musím jít.
Myslela jsem, že se budu loučit se starými písněmi,
ale místo toho budu zpívat píseň novou.
Vivo,
Andrés by na tebe byl moc hrdý.
Ale mami,
Vivo potřeboval Martě doručit zamilovanou píseň.
Posloucháš se vůbec? Tohle je šílené, Gabrielo!
Proto jsem ti nic neříkala. Věděla jsem, že to nepochopíš.
Chápu tě.
Ne, nechápeš.
Ne jako táta.
Ne, tohle není fér, Gabrielo.
Není tady. Jsem tu já.
Vím, že nejsem tvůj táta.
Vím, že nejsem zábavná a nerozumím hudbě,
ale můžeš se mnou mluvit.
Ani nechápeš, proč je to pro mě důležité.
Chápe to jen Vivo.
Vivo je na Kubě.
Vivo.
Doručil jsi Martě písničku?
Zvládl jsi to.
Máš pravdu. My jsme to zvládli.
Počkat.
Tys mi říkala pravdu?
Ach, Gabi.
Ale stejně,
nemůžeš jet bez dovolení stovky kilometrů do Miami.
Já vím. Mrzí mě to. Vážně.
Ale musela jsem doručit tu písničku.
Neměl šanci říct Martě, že ji miluje.
Stejně jako…
jsem nikdy neřekla tátovi…
jak moc ho mám ráda.
Táta věděl, jak moc ho máš ráda.
Každou sekundu od tvého narození. A ta láska, Gabrielo,
žije navždy v tvém srdci.
Vítám tě v naší rodině, Vivo.
Tak jo.
Koukejte se připoutat, protože musíme stihnout koncert.
Ať řekne přítomnost,
ať řekne přítomnost.
Minulost, budoucnost, včera a zítra. Ať řekne přítomnost
Co je mé, je i tvé. Miami, Havana. Ať řekne přítomnost.
Ať žijí mí lidé.
Gracias, vám všem.
Děkuji.
A dnešní rozlučkový koncert
bych chtěla završit…
písní od starého přítele…
kterou doručili přátelé noví.
Mambo kabaňa.
Ráno letíš pryč,
brzy svět uslyší tvůj dar.
Rád bych letěl s tebou,
ale nemůžu jít dál.
Svět se tě nebude moct nabažit,
zatímco se bez tebe učím žít.
Každou melodii píšu pro tebe,
v každé písni zpívám o tobě.
A ten strach, který mě drží u našeho prahu,
by neměl kazit tvou hvězdnou dráhu.
Jsem tady, jen na opačném břehu,
zpovzdálí sleduju tvou slávu.
Když letadlo na ranveji přistane,
tahle píseň stále zní v srdci tvém.
Když se cesta pouze jedním směrem vine,
tahle píseň stále zní v srdci tvém.
Léta uplynou, ale láska zůstane.
Tahle píseň stále zní v srdci tvém.
Když se z tvých úst tahle píseň line,
budu s ní stále znít v srdci tvém.
Mambo kabaňa.
- Když přistaneš… - Když na ranveji přistaneš,
srdce své zpívat nech.
- A na cestě… - Zůstaneš.
- Srdce své zpívat nech.
Srdce své zpívat nech.
Léta ubíhají,
ale naše láska nestárne.
Srdce své zpívat nech.
Tahle píseň stále zní v srdci tvém.
Srdce své zpívat nech.
Tak jo, Gabi, dáme se do práce.
Haló,
všichni dospělí, zvířata i děti, řekneme vám co se stalo.
Na konci budete mít pocit, že se vám to zdálo.
Představuji vám jedinečného
Viva.
Můžeš!
Dámy a páni, jsme Vivo a Gabi.
Moje rytmy až z Havany pochází,
kdekoli, kam jedu, trochu rytmu předám,
je to můj dar, který nikdy nedám.
Miluju odvěké karibské tradice,
Floriďanka Gabi mi pomohla velice
při boji s přírodou a strašným plazem,
svým bubnováním mě přivedla zpátky na zem.
Můj opeřený kámoš se mnou vyletěl vzhůru
a Valentina zdědila krásy fůru.
Společně září víc než zlatá mince
a v tančení tanga předčí Argentince.
Nestíháte? Nejste prvi,
rytmus mám prostě v krvi.
Dejte mi tempo a počkejte chvíli,
novou píseň jsme potřebovali.
Hej,
lo lej lo laj, lo le lo laj, lo le lo lej.
Nebojte se nic, tleskejte klidně víc.
Hej,
lo lej lo laj, lo le lo laj, lo le lo lej.
Nebojte se nic, tleskejte klidně víc.
- Nebojte se nic… - Tleskejte klidně víc.
Teď!
Ať řekne přítomnost!
Přítomnost!
Pánové a dámy, zazpívejte si s námi.
Hej,
lo lej lo laj, lo le lo laj, lo le lo lej,
lo le lo lej.
Pánové a dámy, zazpívejte si s námi.
Jsme Vivo a Gabi.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Měla jsem housle, ale nepřežily noc,
když hraju na tamburínu, mlátím do ní moc.
Chápete, co myslím? Byla to nehoda.
A teď, když jsme tým, bude to lahoda.
Moje rýmy? Ne, fakt nejsou náhoda.
Jsem textařka národa, je to pohoda,
a je velká výhoda, že mi nikdy nedojdou slova.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Extra, extra, jen si to přečti, jsem extra, extra.
Holka, co si k ní ostatní nemůžou sednout,
v autobuse sedím sama, vždycky jsem tak sedávala.
- Jsi tak vzdorná. - No nejsem vzorná.
Nebýt svá je volba nedobrovolná.
Jsem vzdorná, chci být zkrátka volná.
Mám teď kámoše, přestala jsem být smolná.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny. Sólo!
Všichni koukaj, když mě vidí,
jak jsem parádně oblečená.
Mám stylu za dva
a do rytmu mi hrajou moje bubny.
Zesilte to, říkejte mi divoké dítě.
Nejsem jako ostatní, mám svůj styl.
Víte, jak to dělám? Řeknu vám to.
Ta da dá. Řeknu vám to.
Řeknu vám to, tak poslouchejte.
Mám svůj styl, lidi se mě snaží napodobit.
Když jdu na pódium v záři světel,
všichni křičí, jako by přišel Michael Jackson.
Jako vážně.
Kdo mě pozná, ten na mě nezapomene.
Jedu si ve vlastním pruhu
a do rytmu mi hrajou moje bubny.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny. Sólo!
To bylo moje představení,
být sama pro mě nový není.
Jsem rychlá, svět kolem mě je zpomalený,
vymýšlet si slova je můj chleba denní.
Vím, že osamělá se zdám,
prý málo přátel mám.
Kouknete na mě: „Tu holku znám.“
Ale neznáte mě, když vidíte mě prvně.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Bum!
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Do rytmu mi hrajou moje bubny,
jsem pecka, všechno ostatní je nudný.
Jsem divoká, ale víte, co je schůdný?
Zůstat doma a hrát na svoje bubny.
Bum!
- Bum! - Ta da dá. Řeknu vám to.
- Bum! - Jako vážně.
- Bum! - Je to pecka!
Překlad titulků: Sebastian Jágr