Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
MŪZIKA IZPROT DEBESIS... BODLĒRS
I've Got A Secret jums piedāvā Winston.
Amerikas pirktākās cigaretes ar vislabāko garšu.
Winston garšo labi - kā cigaretei jāgaršo.
Winston garšo labi Kā... cigaretei jāgaršo
Jā, Winston cigaretes ar filtru
jums piedāvā Amerikas labāko komandu šovu I've Got A Secret.
Tā, komanda! Acīmredzamu iemeslu dēļ, kas atklāsies vēlāk,
kungs no manis pa kreisi tiks saukts par Misteru X.
Tomēr atklāšu, ka viņš ir no Velsas.
Viņš ir velsietis un arī mūziķis.
Atgriezīsimies jau pēc 20 sekundēm.
-Cik daudz heroīna dienā jūs pērkat? -29 gramus. Četri vai pieci dolāri...
Levitauna ASV. Rūpīgi izplānotā kop...
Mēs raidām no Dalasas Teksasā. Acīmredzot oficiālā prezidenta Kenedija...
Viens, divi, trīs.
Tas ir Džons Keils - komponists uz mūziķis,
kurš pagājušonedēļ nospēlēja vissatriecošāko koncertu.
Kāpēc šis koncerts bija tik neparasts?
Koncerts ilga 18 stundas.
Vai kāds var uzminēt Šenzera kunga noslēpumu?
Viņš bija vienīgais klausītājs, kurš izturēja visas 18 stundas.
Kāpēc?
Kāpēc vajadzēja 18 stundas un 40 minūtes, lai to nospēlētu?
Redz, te ir komponista Erika Satī norādījums,
kurā teikts, ka šis skaņdarbs
jāatkārto 840 reižu.
Kāds iemesls būtu teikt, ka skaņdarbs jānospēlē 840 reižu,
-lai tas tiktu pabeigts? -Nav ne jausmas.
LŪ
Vējš Vējš pūš
"Es jūtos kā nonācis kinoteātrī.
Garā gaismas strēle šķērso tumsu un virpuļo.
LŪ RĪDA BALSS
Manas acis ir piekaltas ekrānam.
Paši kadri ir punktu un staru pilni.
Es esmu anonīms un sevi aizmirsis.
Kinoteātrī tā notiek vienmēr.
Tas tiešām ir, kā saka, narkotika."
Sapnī, ko man atnes vējš
Uz Longailendu pārcēlāmies, kad man bija četri gadi.
Tātad Lū bija deviņi.
MERILAS RĪDAS VĪNERES BALSS
Mēs dzīvojām priekšpilsētā - Frīportā.
No Bruklinas nonākt izolētajā priekšpilsētas sabiedrībā -
viņam tās bija ļoti grūtas pārmaiņas.
Manās rokās
Vējš, vējš
Mana mamma bija mājsaimniece. Mans tēvs gribēja būt rakstnieks.
Mana vecmāmiņa pateica: "Nē, tu būsi grāmatvedis."
Tā nu viņš kļuva par grāmatvedi.
Ja ņemtu 1950. gadu ģimenes stereotipu...
ELANA HAIMENA BALSS
...kurā visu nosaka tēvs,
diez vai viņam ar tēvu bija kas kopīgs. Viņa tēvs strādāja.
Viņš nebija no tiem tēviem, ar kuru varētu pamētāt bumbu.
Nezinu, kādi bija tēva nodomi attiecībā uz Lū.
Varbūt tēvs domāja, ka Lū ies viņa pēdās.
No manis tēvs nešaubīgi sagaidīja,
ka mācēšu izvārīt labu vistas zupu.
Reti kad izskanēja: "Aiziesim uz cirku! Uz muz..."
Nekā tāda nebija.
Zinu, ka viņas vairs nav Bet mana mīla...
Vispirms sāku mācīties klasisko klavierspēli.
LŪ RĪDA BALSS
Ģitāru pirmoreiz paņēmu rokās 10 vai 11 gadu vecumā un apmeklēju vienu stundu.
Šķiet, biju paņēmis līdzi "Blue Suede Shoes" ierakstu
un teicu: "Iemāciet man nospēlēt šo."
Nedomāju, ka viņi tam bija gatavi.
Lūk, tā beidzās mana ģitārspēles mācība,
tā ka ģitāru es iemācījos spēlēt, spēlējot līdzi platēm.
Doo-wop. The Paragons, The Jesters, The Diablos.
Un rokabillī.
Un Lū man vienmēr bija teicis,
ka viņš jau ļoti agrā jaunībā gribēja kļūt par rokzvaigzni.
Tas bija vidusskolas laikos.
Kad man bija 14 gadi, izlaidu savu pirmo plati "Leave Her for Me".
Pēdējo vilšanos sagādāja tas,
ka vakarā, kad dīdžejam Murray the K to vajadzēja atskaņot radio,
viņš bija slims.
To nospēlēja Pols Šērmens, un es biju pilnībā satriekts.
Mēs visi sēdējām pie radio.
Un saņēmām 2,79 $ lielu autoratlīdzību,
kas izrādījās daudz vairāk, nekā nopelnīju ar The Velvet Underground.
Ņemiet visus ziedus...
Bija tāds klubs Hayloft,
un viņš tur mēdza uzstāties viens.
Atstāj manu mīļo man
Tas bija pazīstams kā geju naktsklubs.
Reiz viņam jautāju, kāpēc viņš grib spēlēt geju klubos.
Un viņš atbildēja, ka tie vienkārši ir forši cilvēki.
Lūdzu, atstāj viņu man Atstāj manu mīļo
Grupai bija koncerti pilsētā.
Viņš vēl mācījās vidusskolā.
DŽONS
Un domāju, ka tas noteikti radīja augsni sarežģījumiem mājās.
Mēs dzīvojām manas vecmāmiņas mājā.
Un mana vecmāmiņa bija kārtīga nacionāliste.
Viņai nepatika, ka mana māte bija apprecējusi angli...
DŽONA KEILA BALSS
...un nerunāja velsiešu valodā.
Mātes vīrs bija ne vien anglis, bet arī ogļracis,
un vecmāmiņa gadiem ilgi centās pasargāt pārējos bērnus no šādas kļūdas.
Viņa panāca, ka visi viņas dēli un mana māte strādāja izglītības jomā.
Kad viņi apprecējās un mājā ievācās mans tēvs,
vecmāmiņa aizliedza mājā runāt angliski.
Līdz septiņu gadu vecumam, kad skolā sāku mācīties angļu valodu,
es ar tēvu nevarēju sarunāties.
Antipātijas, ko izjutu no vecmāmiņas puses,
patiesībā bija sava veida naids.
Drusciņ sērīgi.
Neilgu laiku māte man mācīja spēlēt klavieres,
līdz sasniedzu zināmu līmeni,
un tad viņa man sameklēja citu skolotāju.
Jā, manis dēļ viņa valdījās.
Ziniet, es runāju par kādu sešu septiņu gadu vecumu.
Manu iztēles dzīvi man sagādāja radio.
Un ap to laiku biju sapratis, ka varu izmantot radio,
lai klausītos visas ārzemju raidstacijas:
Suisse Romande un Maskavas radio.
Kad sāku mācīties ģimnāzijā, tur bija orķestris un es gribēju spēlēt.
Tā nu devos pirkt vijoli, bet vijoļu veikalā nebija.
Bet bija alts, un es nopirku altu.
Viņiem bija Baha skaņdarbi. Čella gabali, pārlikti altam.
Un tas bija lieliski. Ar to varēja uztrenēt meistarību.
Bet bija arī Paganīni kaprīzes,
ar kurām es apstulbināju skolotāju teikdams,
ka mācīšos Paganīni kaprīzes.
Mātei bija jātaisa krūšu operācija.
Viņa pazuda un devās izolācijā uz slimnīcu,
ap kuru bija astoņus metrus augsta sēta.
Un mans tēvs mani cēla uz rokām.
Viņa pazuda.
Dzīve sāka iziet no sliedēm.
Biju pamests novārtā.
Tēvs visu laiku gāja uz darbu. Ziniet, es jutos ļoti izolēts.
Tēvam par savu dzīvi pastāstīt nevarēju.
Mātei par savu dzīvi pastāstīt nevarēju.
Tā nu es tiku izmantots un nezināju, ko iesākt.
Man bija viens gabals, kuram atcerējos sākumu,
bet neatcerējos beigas.
Tāpēc beigas nācās improvizēt.
Ziniet, es to gabalu pabeidzu pieklājīgi.
Sacerēju pieklājīgu nobeigumu un tiku galā.
Kad iznācu no tās telpas, sākumā biju nobijies.
Un nezināju, kas vispār notiks, bet tas vienkārši notika.
Brīdis, kad tas notika,
bija tas, kas man jau agrā bērnībā iemācīja,
kā tikt galā ar problēmām.
Bailes no tā, kas notiks - tā nav problēma.
Tā piedzima improvizācija.
Pamazām sāka izgaismoties mani nākotnes plāni.
Un, šķiet, es tiešām pieņēmu praktisku lēmumu.
Es nodomāju: "Es gribu būt diriģents."
Turklāt bija pavisam skaidrs, ka man jātiek prom no rūpnieciskā reģiona.
Ziniet, tas bija tukšs numurs. Es ļoti gribēju tikt no turienes prom.
Bet, nebūtu tās vienas reizes, kas mani pārbiedēja līdz nemaņai
un piespieda spēlēt līdz elegantām beigām...
Tas man deva atspēriena punktu.
ŅUJORKA
Tu nogalēji savu Eiropas dēlu
Tu uzspļauj visiem, kam vēl nav 21
Bet nu tavas ilūzijas ir zudušas
Labāk atvadies Hei, hei, hei, atā, atā, atā
Aukstā kara laikā Ņujorka kļuva par mākslinieku patvērumu.
JONA MEKA BALSS
Te satikās Ņujorka
ar labāko Parīzes un Berlīnes mākslinieku prātiem.
Labāk atvadies Tavi klauni māj tev ardievas
Ņujorka 50. gadu beigās, un tad sākās 60. gadi.
Franču Jaunajam vilnim bija Cinémathèque Française,
mums - mūsu 42. iela.
Katru vakaru mēs devāmies uz 42. ielu,
kur atradās kādi 15 vai... nē, varbūt 20 kinoteātri.
Un tas bija laiks, kad mainījās visas mākslas
un arī dzīvesveidi.
Apogeju izmaiņas sasniedz 60. gados.
Mēs tiešām neesam ne subkultūra, ne kontrkultūra. Mēs esam kultūra!
Gleznotāji, mūziķi, kinematogrāfisti.
Viņus vairs neinteresēja naratīvi.
Kino poētiskais aspekts pacēla kino citu mākslu līmenī.
62. gada janvāra sākumā
mana studija Film-Makers' Cooperative
kļuva par visu kinoļaužu satikšanās vietu.
Tur katru vakaru notika filmu seansi.
Un tur mēdza uzturēties arī Endijs.
Bet es nezināju, ka viņš ir Endijs.
Viņš vienkārši sēdēja uz grīdas ar visiem citiem.
Un tur viņš iepazinās ar savām agrīnajām superzvaigznēm,
piemēram, ar Mario Montesu un Džeku Smitu, un Džerārdu Malangu.
Tā bija Endija kinoskola.
Kad nonācu Goldsmita koledžā...
DŽONS KEILS
...tā bija ļoti brīva mācību iestāde.
Man bija alta stundas, un kompozīciju man pasniedza Hamfrijs Sērls.
Viņš saprata Keidžu un pārējos, ar kuriem biju aizrāvies.
Džons Keidžs un "Water Walk".
Džons Keidžs bija vadošā avangarda figūra
Ņujorkas un Amerikas mūzikā.
Bet šķiet, ka Lamonts bija gatavs pārņemt viņa pozīcijas.
Es dabūju Bernstaina stipendiju. Viņi apmaksāju manus ceļojumus un pārējo.
Tas ir laiks, kad vēl ir dzīva Kusevickas kundze.
Viņa studentiem rīko pēcpusdienas suarejas.
Man neļāva uzstāties, jo mani darbi bija pārāk agresīvi.
Pavaicāju programmas vadītājam Krautam... Viņš jautāja, vai darbi ir agresīvi.
Lielāko daļu skaņdarba es pavadīju klavieru iekšpusē
un situ visam, kam varēju trāpīt.
Tad es izvilku cirvi.
Un atceros, ka viens no priekšējās rindas piecēlās un izskrēja ārā.
Un tā bija Kusevickas kundze. Viņa bija asarās,
un es teicu: "Vai, man tiešām ļoti žēl..."
Kādu brīdi viņa bija satraukta, bet neuztraucieties.
Mēs viņai pēc tam uzsaucām kokteiļus. Viss bija kārtībā.
Tolaik jau biju iepazinies ar Kornīliusu Kārdjū, un mēs bijām draugi.
Redziet, man bija cilvēks, kas saprata, par ko runāju.
Un Kornīliuss jau bija iepazinies ar Lamontu.
Lamonts Jangs bija tas, kurš nomainīs Džonu Keidžu.
Ar Lamontu es varēju iepazīties, nonākot Tanglewood.
Ir iestājies sabrukums.
HENRIJS FLINTS
Tik liels, ka mūzika vairs nav mūzika.
Tiksimies nākamnedēļ!
Kad cilvēks bija iepazinies ar Lamontu, tas pārgāja.
Ziniet, visi grib darīt kaut kādas ārišķīgas lietas, bet ko es?
Es darīju tādas lietas...
LAMONTS JANGS
...kam cilvēku vajadzēja novest augstākā garīgā stāvoklī.
Pirms manis neviens nebija sarakstījis darbu,
kas sastāvētu tikai no gariem, ilgiem toņiem.
Nu, Džons bija velsietis.
Viņš mums uzrakstīja... Uzrakstīja mums vēstuli no...
-No Velsas. Vai varbūt no Londonas. -Velsas vai kādas citas vietas.
MARIANA ZAZĪLA
No kādas vietas Lielbritānijā,
un pateica, ka grib atbraukt pamācīties, un...
Jā.
-Laikam mēs piekritām. -Nuja.
Ņujorkā es nonācu tikai 1963. gadā.
Un Ņujorkā biju pirmoreiz, un man tā likās atbaidoša. Ziniet...
Ziniet, no ietves ceļas garaiņi.
"Johaidī! Te ir īsta mēslu bedre."
BIEDRA KARTE 1957. GADA PAVASARIS
Tā ka Lamonta monotonās skaņas un pārējais deva cerību.
Mēs bijām atgriezušies pie mūzikas,
koncentrējāmies uz to, ko dzirdēsim.
Mēs dzirdējām monotoniju, bet patiesībā pētījām dabisko harmoniju.
Man piezvanīja Lū un teica, ka viņam ir dziļa depresija.
ELANA HAIMENA BALSS
Teica, ka izejot ārstniecības kursu.
Viņam likās, ka viņa vecāki ar elektrību centās padzīt viņa gejiskumu.
Pazīdams viņa vecākus, es neticēju ne vārdam.
Lai kā gribētos vaicāt
"vai viņam nebija klīniskā depresija? Vai nelietoja milzumdaudz narkotiku?",
domāju, ka tālaika apstākļi viņam nenāca par labu.
Un tolaik pieejamā palīdzība bija nožēlojama.
Tāpēc, kad man jautā par tā laika Lū, es kļūstu dusmīga.
MERILA RĪDA VĪNERE
Un es dusmojos cilvēku nepareizo priekšstatu dēļ.
Un tāpēc, ka tas ir negodīgi gan pret viņu, gan pret maniem vecākiem.
Un uzskatīt, ka tam ir vienkāršs izskaidrojums, ir vientiesīgi.
Viņš grasījās stāties Ņujorkas Universitātē.
Cik atceros, viņš izturēja pusotru semestri.
Viņš man piezvanīja un pateica, ka pāries uz Sirakjūsu.
Sirakjūsā viņš jau bija pilnīgi cits cilvēks.
Viņš bija drūms, naidīgs.
Dumpojās praktiski pret visu.
Man bija grūti viņu saprast.
Mēs sapīpējāmies un džemojām.
Spēlējām Reju Čārlzu, šad tad Frenkiju Laimonu. Spēlējām...
RIČARDS MIŠKINS
Spēlējām studentu korporācijās un bāros.
LŪ RĪDA BALSS
Mēs spēlējām ļoti slikti, tāpēc bieži nācās mainīt mūsu nosaukumu,
jo otrreiz mūs neviens neangažēja.
Reizēm es nokavēju iekritienu vai vispār spēlēju nelaikā.
Un viņš sāka trakot.
ELANS HAIMENS
Viņš pagriezās un iesita pa šķīvi.
Viņam vispār nebija pacietības.
Ne pret vienu, kas nebija absolūti perfekts un precīzs.
Mums bija uzstāšanās Sentlorensas Universitātē -
uz kuģa Sentlorensas upē.
Lū pateica: "Es uz kuģa nespēlēšu."
Un es teicu: "Lū, mums ir jāspēlē. Vienkārši..."
Viņš atbildēja: "Nespēlēšu!" Bum!
Un viņš iztriec dūri cauri durvju stiklam un sagriež roku.
Nācās vest viņu uz slimnīcu. Viņam uzlika šuves.
Un, ja atceros, cieta viņa labā roka.
Un viņš teica: "Ej dirst, es nevaru spēlēt."
Atbildēju: "Tu vari dziedāt, un ģitāru tu tāpat spēlē sūdīgi,
tā ka nekas nemainīsies."
Un mēs nospēlējām.
Daudzējādā ziņā viņš uzvedās kā trīsgadnieks.
Ou, hei, karuseli
Izlaidām demo ierakstu "Your Love".
Tava mīlestība
Tava mīla, tava mīlestība
Neuzskatīju sevi par īstu vīrieti Kamēr neizjutu tavu mīlu
Devāmies uz tikšanos pilsētā -
ar cilvēku, kam bija patikušas dažas no Lū demo kasetēm.
Un viņš pagriezās pret Lū un teica:
"Nu? Ko tu gribi iesākt? Ko gribi sasniegt?"
Viņš atbildēja: "Gribu būt bagāts un gribu būt rokzvaigzne.
Un es būšu bagāts un būšu rokzvaigzne,
vai jums mana mūzika patiks vai ne."
Vairumā gadījumu viņš nejutās ērti.
ŠELIJA KORVINA
Un, ja viņš nejutās ērti,
viņš situāciju izmantoja ļaunprātīgi un lika neērti justies arī citiem.
Un tad pats sāka justies labāk.
Nezinu, kāpēc viņš bija tik nedrošs, bet, domāju, viņš bija drausmīgi nedrošs.
Un domāju, ka tā viņš jutās visu mūžu.
Viņš vienmēr ļoti dusmojās uz cilvēkiem, kuri viņu atgrūda,
un tāpēc draudzību pārtrauca pirmais.
Tumšajā mūzikas baznīcā, kas nepieder ne sauszemei, ne jūrai,
Bet zeļ prāta gaisā...
DELMORA ŠVARCA BALSS
Kustību un darbību raksts, Nepārtrauktas procesijas,
Kas virzās pārliecības majestātiskumā,
Lai atvērtu vēl neatvērtus aizkarus...
Tolaik viņš jau draudzējās ar Delmoru.
Visvairāk es cienīju Delmoru Švarcu.
Kopā ar viņu es pētīju dzeju, bet ne to vien.
Šīs apbrīnojamās esejas un īsie stāsti!
Es brīnījos, kā viens cilvēks var to panākt ar tik vienkāršu valodu.
Un Delmors Švarcs uzskatīja, ka Lū piemīt milzīgs talants,
un panāca, ka vairāki viņa dzejoļi tika publicēti žurnālā Evergreen Review.
Un viņa dzejā bija daudz geju tēmu.
Ļoti depresīvas geju tēmas.
Ideja par to, kā vīrieši satiekas publiskajās tualetēs,
nodarbojas ar seksu pie pisuāra, un tas tiek iekļauts dzejā.
Un, kad es izlasīju vienu no šiem dzejoļiem
un viņam teicu... es teicu: "Lū, johaidī!
No kurienes tev radušās tik degradējošas domas par seksu?"
Viņš atbildēja: "Bez depresijas un degradācijas nav kaisles. Tas nav sekss."
Viņš teica: "Tu to nevari saprast.
Tu sāc kļūt par republikāni."
Laikam bija Pateicības diena vai Ziemassvētki, kad devāmies uz Hayloft.
Neko daudz par to vietu neatceros, vien to, ka tas bija geju bārs.
Tur bija viena meitene, vārdā Ekšena. Viņš centās mani ar viņu savest kopā.
Un es teicu: "Jā, es neesmu lesbiete. Es negribu būt lesbiete.
Es negribu eksperimentēt. Mani tas neinteresē."
Un viņš teica: "Padejo ar viņu!" Nospriedu: "Nu labi, padejošu."
Šķiet, viņš gribēja man parādīt, kāds viņš ir un ko viņš dara.
Un visi teica: "Nu kā tevi tas var nesatraukt?
Kā tu vari, būt ar viņu kopā, ja viņš ir ar vīrieti?"
Un es teicu: "Tas uz mani neattiecas."
Un es neesmu greizsirdīga. Mani tas vienkārši nesatrauca.
Daudz briesmīgāk bija braukt uz Manhatanu, uz Hārlemu
pēc, šķiet, heroīna.
Un mēs aizbraucām uz 125. ielas un Sentnikolasa ielas stūri.
Iegājām kādā dzīvokļu mājā.
Viņam ļoti patika mani vest uz nedrošām vietām.
Un viņš vienkārši radīja apstākļus,
lai viņam būtu materiāls, par ko rakstīt.
Viņš rakstīja vienmēr -
vai nu stāstu, vai dziesmu tekstus vai dziesmu.
Taču viņš vienmēr uzsvēra, ka nav nekādas starpības,
vai raksti grāmatu vai dziesmu tekstus.
Septiņpadsmit Vozņesenski vaid bez skaņas.
Mani kliedzieni ir izmētāti
pa jūdzēm garu magnētisko lenti un nebeidzamu sarkanu mēli.
Koledžas laikā mani ļoti ietekmēja Ginsbergs.
"Kauciens", "Kadišs".
Berouza Kailās pusdienas.
Hūberta Selbija jaunākā Pēdējais pagrieziens uz Bruklinu.
Domāju: "Es gribu darīt to pašu, tikai ar bungām un ģitāru."
Lūk. "Es nezinu, kurp dodos
Es mēģināšu sasniegt debesis, ja spēšu
Jo tas man liek sajusties kā īstam vīram
Kad ieduru dzelksni savā vēnā
Ziniet, viss Tomēr nav tā, kā bija
Kad esmu heroīna kaifā Un jūtos kā Jēzus dēls
Un laikam es vienkārši nezinu Laikam es vienkārši nezinu."
Droši vien nav otras tādas
cilvēka uzvedības vai neuzvedības problēmas, kas pazīstama tik ilgi
vai ir tik neizprasta kā homoseksualitāte.
Kāds, jūsuprāt, ir lielākais seksuālas dabas noziegums?
Noziegums pret cilvēka dabu.
Kāds ir sods par noziegumu pret cilvēka dabu?
Maksimālais sods ir 20 gadi ieslodzījuma.
Ziniet, mūs arestēja par to, ka atradāmies bāros.
Bet nu un? Tas piederēja pie lietas.
Bija tāds bārs San Remo,
un visi tā apmeklētāji šķita tādi kā geji,
ļoti gudri un/vai radoši.
DENIJS FĪLDSS
Un tie cilvēki izrādījās Edvards Olbijs un Endijs Vorhols, un Džespers Džonss,
un tā visa centrā bija strauji progresējošā mākslas pasaule.
Nauda, ballītes, vara.
Pasauli pārņem kino.
Ņujorkas kinofestivāls, Linkolna centrs -
tas viss notiek 60. gadu vidū.
Un tas bija kas neredzēts... ļoti pārspīlēti.
Ziniet, pārspīlējums bija liela aizraušanās,
piemēram, Džekam Smitam.
1964. GADA SĀKUMĀ...
Rau, bija super... superpāruzbudināta nakts
pasaules iznīcības priekšvakarā.
DŽONS KEILS SĀKA DZĪVOT PIE KOMPONISTA TONIJA KONRADA LADLOVSTRĪTĀ 56.
Un Ladlovstrītā 56 es, Džeks Smits, satiku Engusu un Toniju.
DAUDZO MĀKSLINIEKU UN MŪZIĶU VIDŪ TUR DZĪVOJA ARĪ KINOREŽISORS DŽEKS SMITS.
Tonijs Konrads sāka dzīvot dzīvoklī...
HENRIJA FLINTA BALSS
...Ladlovstrītā 56, un tas kļuva ļoti nozīmīgs.
LADLOVSTRĪTA GRANDSTRĪTA
Negribēju iesaistīties ekonomikā...
TONIJA KONRADA BALSS
...tāpēc dzīvoju dzīvoklī, kas maksāja 25,44 $ mēnesī.
Nonākot šajā rajonā, varēja just ļoti savādu atšķirību
starp Dienvidīstsaidas dokumentāro avangarda dzīvesstilu
un formālās mākslas pasauli vēl tikai topošajā Soho.
Džeks, šķiet, ievācās pie viņa.
Kaimiņos dzīvoja Pjēro Helicers ar savu sievu Keitu.
Tad Ņujorkā atgriezās Enguss Maklīss
un sāka dzīvot trešajā dzīvoklī, kas atradās tajā pašā stāvā.
Un tāpat šai namā dzīvoja Mario Montess. Džons...
Džons Keils sāka dzīvot pie Tonija.
Bet par Ladlovstrītas kodolu...
EIMIJAS TOBINAS BALSS
...kļuva Dream Syndicate ar Lamontu Jangu.
Lamonts, Mariana un Tonijs, un es -
pusotru gadu mēs to darījām pusotru stundu katru dienu.
Es spēlēju garo noti. Tas prasīja disciplīnu
un ļāva apzināties ļoti daudz iespēju.
Katru frekvenci...
LAMONTA JANGA BALSS
...uztver cita smadzeņu garozas daļa.
Tāpēc, sagrupējot dažādas frekvences un tās ilgstoši atkārtojot,
rodas ļoti spēcīgs un spraigs psiholoģisks stāvoklis.
Harmoniju virknē var saklausīt
ārkārtīgi skaistas un neparastas detaļas.
Un tad cilvēks sāk saprast,
ka skaņā ir vēl neatklātas vietas, kurās vari justies kā mājās.
Mūs neuztrauca tādas lietas kā "nospēlē man la". Nē.
Mēs atklājām, ka visstabilāk uztveramā skaņa
bija ledusskapja 60 hercu dūkoņa.
Jo mums 60 hercu dūkoņa atgādināja Rietumu civilizācijas monotoniju.
Tātad pamats, proti, toņkārta, kādā eksistējam,
ja par trešo harmoniju izmantojam 60 hercus, ir desmit herci.
Un re - desmit herci ir...
tas ir smadzeņu alfa ritms miegā.
Un piepeši: "Ei, tur kaut kas ir!"
Dream Syndicate bija interesants ar, protams, savu minimālisma mūziku.
Pilna gamma, turēt vienu noti
un ieklausīties visās tās intonācijās.
Lamonts Jangs vienu noti varēja izstiept uz četrām stundām.
JONS MEKS
Mēs ar Endiju bijām uz vienu no viņa performancēm.
Pirms nonācu The Factory, biju redzējusi Vorhola Skūpstu.
Filma bija bez titriem.
EIMIJAS TOBINAS BALSS
Man nebija ne jausmas, kas ir tās autors.
Un tas bija iknedēļas seriāls, tā ka katru nedēļu
tika parādīts 2,75 minūšu garš rullītis
pilnā ātrumā - 16 kadri sekundē.
Vorhola mēmās filmas allaž ir interesantas ar to,
ka tās nav reālas.
Tās jārāda ar kadru nomaiņas ātrumu 16 kadri sekundē,
kas nozīmē, ka cilvēki šajos attēlos elpo
un viņu sirds sitas citā ātrumā,
nekā sitas tava, to skatoties.
Un tas rada neticamu estētiskās distancēšanās sajūtu.
Empire State Building atrodas pasta nodaļa.
Un mēs devāmies uz pastu, un mums bija pilnas somas ar Film Culture žurnāliem,
un piepeši mēs apstājāmies un paskatījāmies uz šo ēku.
Šķiet, es pateicu: "Šis ir perfekti ikonisks tēls Endijam Vorholam."
Un tā tas notika.
Vorhols, avangarda kino un avangarda mūzika -
visi interesējās par izstiepto laiku.
Lamonta uzskats par to, kas ir mūzika,
patiesībā bija... es teiktu, ka ķīniešu uzskats.
Jā, tas ir ķīniešu uzskats par laiku.
Un tiešām, ziniet, mūzika iztur gadsimtus.
Tas bija improvizācijas piedzīvojums un tāda kā reliģiska atmosfēra.
Un arī ļoti noslēpumaina.
Un tad Tonijs kādu dienu ieradās ar skaņas noņēmēju, un ar to pietika.
Nu mums bija pastiprinājuma spēks.
Sāka notikt visādas lietas, vai zināt?
Tartīni toņi un viss pārējais, kas satricināja ēku.
Ziniet, ļoti spēcīga skaņa.
Kad spēlējām, izklausījās, ka istabā ielidojusi lidmašīna.
Es esmu lielceļa skrējējs, mīļā
Un tu nevari man turēt līdzi
Es esmu lielceļa skrējējs, mīļā
Un tu nevari man turēt līdzi
Nu, aiziet, mīļā, skriesimies
Mīļā, mīļā, vai skriesi
Es kolekcionēju rokenrola plates.
TONIJA KONRADA BALSS
...kā sava veida fetišu.
Kad Džons ievācās pie manis, viņu šis atklājums izbrīnīja.
Mēs klausījāmies tādu mūziku,
kas bija saistīta ar mūsu sadarbību ar Lamontu -
ja runājam par harmonijām.
Tikai harmonijas un tamlīdzīgi.
Henks Viljamss un The Everly Brothers.
Sapnis
"Sapnis". Sapnis...
Tas, kā dziesma sākas,
sadzirdami Tartīni toņi... Un es nodomāju - o!
Tobrīd es biju kā apmāts ar rokenrolu.
Aizrāvies ar to, ko darīja The Beatles,
un The Beatles dziesmu tekstiem.
Tās nebija bērnu rotaļas.
"Es zinu, kā ir būt mirušam,
un tevis dēļ jūtos kā nepiedzimis."
Pag! Izklausās, ka to būtu rakstījis Lū.
Un no tā radās pirmā trakā grupa...
EIMIJA TOBINA
...kuru, šķiet, sauca The Primitives.
Un tajā piedalījās Džons un Volters Demaria,
un Tonijs, un Lū.
Tā, tagad visi nomierinieties!
Mums ir sagatavots kaut kas jauns.
Jūs būsiet gar zemi, kad to izdzirdēsiet.
Uzmanību! Mēs sākam! Jā! Aiziet!
Kā nelielas Longailendsitijas mūzikas izdevniecības štata komponists
es pārcēlos uz Ņujorku.
Pickwick bija veiksmīga mazbudžeta ierakstu studija.
99 centu ieraksti.
Divpadsmit sērfošanas dziesmas vai divpadsmit dziesmas par šķiršanos.
Tos tirgoja Woolworths veikalos.
Viņam bija vīzija.
Viņš bija talantīgāks par savām spējām, ja saprotat, ko ar to domāju.
Ne viņš prata dziedāt, ne spēlēt...
TERIJS FILIPSS
...bet viss, ko viņš savā ķērcošajā balsī izpildīja, mani uzrunāja.
Mēs ar Lū gribējām rādīt jaunu ceļu, un viņš to beigās arī izdarīja.
Tonijs bija uzaicināts spēlēt ballīti.
Un mēs aizgājām, un pienāca viens puisis un teica: "Klau!
Jūs izskatāties labi pārdodami. Vai negribat piedāvāt savu ierakstu?
Atbrauciet uz Longailendsitiju!"
Tā izrādījās Pickwick studija, un tolaik viņu komponists bija Lū Rīds.
Sākumā mēs ar Lū viens otru uzmanīgi vērojām.
Iedzērām kafiju, un man bija līdzi mans alts.
O, vēlreiz
Es vēl aizvien spēlēju klasiskajā manierē
ar spēcīgu vibrato, un tas izklausījās ļoti klasiski
un pareizi, un tamlīdzīgi,
un Lū teica: "Velns! Es zināju, ka esi par mani pārāks."
Aiziet, visi ar seju pie zemes!
Esat gatavi?
Gribēju ar viņiem sarīkot rakstīšanas sesiju.
Visu laiku viņiem teicu, ka jāraksta uz vietas,
un visiem tas patika.
Un interesanti, ka par noteicošo faktoru kļuva viņš.
Viņš bija komponists, un viņš sāka spēlēt improvizētus iespraudumus. Un man patika.
Un tad uzreiz to sāka atbalstīt arī Džons un pārējie.
Un tur arī mēs nospēlējām "The Ostrich",
kur tas patika daudziem lieliem producentiem,
piemēram, Vorenam Tomsonam no Elektra Records.
-Dejo kā strauss -Ou-ou-ou, ou, jē
Pagriezies pa kreisi Un pagriez pēdas pa kreisi
Jums lieliski sanāca.
Dziesma tika sarakstīta uz ģitāras, kas bija noskaņota uz vienas nots.
Tas bija milzīgs troksnis - ģitāra un Lū, kas sit tamburīnu un dzied.
Un viņš bija pilnībā spontāns.
Tieši tāds, kādus var iedomāties puišus,
kas tādu mūziku spēlē garāžā.
Un tas bija lieliski.
Jā, man bērnībā tā pietrūka.
Piepeši esam uz viena plakāta ar Šērliju Elisu vai...
"Bo-nana-bana fee-fo-fum". Vai zināt to dziesmu?
Un dīdžejs iekliedzas: "Urā! Cik lieliski! Pie mums ieradusies šī grupa."
Viņš teica: "Tie ir The Primitives no Ņujorkas
ar savu jaunāko hitu "The Ostrich"!"
Man tā likās teju vai maģiska kļūda.
TONIJA KONRADA BALSS
Tās bija tik lielas pārmaiņas!
Nekad nebiju domājis, ka šī būs vide, kurā attīstīšu savu mūziku.
Pickwick studijā, ziniet, bieži bija redzēts,
kā viņš ir salietojies, kā viņam ir slikti,
kā viņš nogāžas, kā es viņu steigšus vedu uz slimnīcu.
Godīgi sakot, tas bija viens no iemesliem, kāpēc es,
kaut arī uzskatīju viņu par talantīgu, arī gribēju pārtraukt mūsu attiecības.
Un Lū teica: "Viņi man neļaus ierakstīt tādas dziesmas, kādas gribu."
Un tas viņam bija kā bullim sarkana lupata. Es teicu: "Ko?"
Un es teicu: "Kas tās ir par dziesmām, kuras tu gribi sp..."
Un viņš man parādīja citas dziesmas.
Es rakstīju par sāpēm.
Un rakstīju par to, kas sāp.
Un es rakstīju par to realitāti, kuru pazinu pats vai kuru pazina mani draugi,
vai par to, ko esmu redzējis, dzirdējis vai...
Mani interesēja komunikācija ar autsaideriem.
Viņš vaicāja: "Kāpēc neatskaņos?"
Tāpēc, ka cilvēki sūdzēsies:
šīs dziesmas mudina lietot narkotikas.
Bet tās nav par narkotikām.
Tās ir par cilvēkiem, kas jūtas slikti un ir neapmierināti ar savu dzīvi.
Kāpēc mums to neizdarīt pašiem?
1964. gadā tajā pašā Ladlovstrītas dzīvoklī tagad dzīvoja Keils un Rīds.
"I'm Waiting for the Man". Lū Rīda vārdi un mūzika.
Cilvēkam ir derīgi būt antagonistam,
jo tādējādi viņš definē pozīciju,
definē pretējo pozīciju un tad no tā kaut ko rada.
Mēs sapratām, kādi esam
un cik ļoti nicinām visu citu, un tam bija rezultāti.
O, atvainojiet, ser Man galvā nevarētu būt tādas domas
Bet es gaidu savu mīļu Mīļu draugu
Jā, viņš vienmēr teica: "Velns, vecīt!
Kā, ellē, tā varēja gadīties? No Velsas?"
Viņš man parādīja tekstus dziesmām "Venus in Furs" un "I'm Waiting for the Man",
un man tie likās ļoti loģiski un prasmīgi sacerēti teksti.
Bet es teicu: "Pag, mūzika neatbilst tekstu jēgai."
Un iespējas, kas pavērās, mūs abus ar Lū ļoti sajūsmināja.
Un mēs izgājām cauri visādiem variantiem -
trio, kvartetiem - visam.
Spoži, spoži...
Reiz viņš ziemā brauca metro un satika Stērlingu, kam nebija kurpju kājās.
Viņš nebija viņu redzējis kopš Sirakjūsas.
Sirakjūsā viņš noteikti bija redzējis Lū ar grupu...
MARTA MORISONE
...un noteikti gribēja iesaistīties.
Domāju, viņš to gribēja, jo bija gatavs.
Viņš spēlēja kopš 15 gadu vecuma. Apguvis pašmācībā.
Visās ballītēs viņam vienmēr rokās bija ģitāra,
un tas bija tas, ko viņš gribēja darīt. Un te nu bija tā iespēja.
STĒRLINGS
Piepeši mums bija ģitārists, kurš tiešām piedomāja pie saviem solo.
Mēs ar Lū sēdējām un improvizējām.
Un Stērlings spēlēja solo.
Ziniet, viņš ļoti labi spēlēja ģitāru - tādā Isley Brothers līmenī.
Viņam tas sanāca ļoti dabiski un maigi.
Doma par to, ka ir iespējams apvienot ritmblūzu ar Vāgneru, jau vējoja gaisā.
MO
Reiz braucu mājās no nodarbības,
un pa radio sāka skanēt "Not Fade Away" - The Rolling Stones versija.
Un es nobraucu malā, jo biju pārāk saviļņota, lai turpinātu ceļu.
Viņi meklēja bundzinieku,
un es ieteicos: "Nu, Džima māsa spēlē bungas."
Un aizvedu Lū ar viņu iepazīstināt.
Un Morīna bija mana sena drauga māsa...
STĒRLINGA MORISONA BALSS
...kurš arī bija mācījies Sirakjūsā un arī bija draugos ar Lū.
Un Morīna bija spēlējusi Longailendas meiteņu grupā,
un tā bija izjukusi.
Tā ka viņa ieradās, lai - nezinu - drusku paspēlētu sitamos instrumentus
un vienkārši paākstītos.
Nezinu. Viss notika ļoti nepiespiesti.
Un, kad viņa vakaros ap pieciem pārradās mājās,
viņa uzlika Bo Didlija ierakstus
un katru vakaru spēlēja no 17.00 līdz 24.00.
Un mēs sapratām, ka viņa būs lieliska bundziniece. Un tā arī bija.
Tas bija jautri, un es biju ļoti priecīga...
MORĪNA TAKERE
...ka man ir izdevība spēlēt ar citiem kopā dzīvajā.
Līdz tam kopā spēlējusi nebiju, tā ka tas bija forši.
Stāties pretī Bobam Dilanam mēs varējām,
izejot uz skatuves un katru vakaru improvizējot citas dziesmas.
Un Lū šai ziņā bija eksperts.
Tekstu viņš varēja noimprovizēt vienā mirklī - par jebkuru tēmu.
Viņš varēja atnākt, apsēsties ar savu ģitāru, un es spēlēju vijoli,
un viņš vienkārši sāka dziedāt.
Varēja izskanēt arī ļoti neparasti teksti.
Tad tie tika attīstīti, un mēs tikām galā.
Nekad nevarēja zināt, vai Lū ar Džonu neaizklīdīs tālēs zilajās
un nesāks spēlēt sazin ko.
Man likās, ka mans pienākums ir būt savā vietā,
lai tad, kad viņi būs gatavi atgriezties, viss būtu savā vietā.
Lū stāvēja man blakus... Likās, no viņa pacēlās skaņas mūris.
Un es skatījos uz viņa muti, lai saprastu, cik tālu dziesmā esam.
Būtībā es sekoju Lū.
Vēl bez viņa labi sarakstītajām dziesmām
mani interesēja šī improvizācija.
Tā nāca tieši no viņa zemapziņas.
Un, kad izdzirdēju Lū stāstus par šoka terapiju,
man galvā viss saslēdzās.
Tas viss galvenokārt asociējās ar mūziku tāpēc,
ka šī mūzika patiesībā bija sapņu mūzika.
Tālaika rokenrolā man ļoti patika
paņēmiens ar atkārtotajām frāzēm
un tas, ka varēja radīt vienu frāzi,
kas spēja laimīgi nodzīvot līdz pat dziesmas galam.
Un monotonija bija viens no šiem paņēmieniem.
Kad izveidojām The Velvet Underground,
man bija vairākas dziesmas, un dzirdēt tās atdzīvojamies - tas bija brīnišķīgi.
Ziniet, es biju puisis, kas spēlē bāru grupās.
Lielākoties sadarbībā,
saskaitot divi un divi, sanāk septiņi.
Tādai dīvainībai nevajadzēja šai telpā eksistēt.
Un vienmēr bija tāds kā uzstādītais standarts,
kā būt elegantam un kā - brutālam.
Spoži, spoži, spoži ādas zābaki
Jauna meitene ar pātagu tumsā
Zvanam skanot, nāk tavs kalps Nepamet viņu
Cērt, mīļā kundze Un dziedē viņa sirdi
Esmu piekusis
Esmu noguris
Es varētu gulēt tūkstoš gadu
Tūkstoš sapņu, kas mani atmodinātu
Ziniet, monotonija iederējās, kad "Venus in Furs" kļuva populāra.
Es zināju, ka mums ir iespēja paveikt rokenrolā ko tādu,
ko vēl neviens nav paveicis.
Un tas viss tika panākts ar neuzskaņotām ģitārām, ar ko es lepojos,
jo teicu: "Ei, Lū!
Neviens nespēs saprast, kā, ellē, mēs to darām!"
Savā ziņā Ņujorkas reakcija mani pārsteidza.
Man likās, ka darām ko tādu, ko neviens nedara.
Spīdīga āda tumsā
Man likās: mūsu atklājums ir tik drosmīgs,
ka cilvēki būs vienkārši šokā.
Cērt, mīļā kundze Un dziedē viņa sirdi
Café Bizarre bija mazs ūķītis.
Mēs bijām priecīgi, ka viņi tika pie šī darba.
Tur nebija pārāk daudz cilvēku. Neviens nedejoja. Ļoti savādi.
Daži bija uzgriezuši pūlim muguru.
Tur bija tāda nepatīkama aura.
Ziniet, šausmas! Tie cilvēki bija baisi.
Bārbara Rūbina bija elitāra kinorežisore no pilsētas centra.
Labi pazina Bobu Dilanu, pazina Endiju.
Viņa ļoti centās savest cilvēkus kopā.
Viņa ieradās The Factory un paziņoja, ka centrā uzstājas kāda grupa,
kas viņiem noteikti būtu jāredz.
Piepeši klubā bija daudz vairāk cilvēku.
Džerārds bija The Factory diplomātiskā seja.
Viņš pienāca pie manis un teica:
"Jūs rīt pēcpusdienā tiekat ielūgti uz The Factory."
Bārbara Rūbina viņus ieveda iekšā, visus ģērbtus melnā...
un viņi sāka spēlēt.
Viņi spēlēja "Heroin". Un mēs bijām...
MĒRIJA VORONOVA
Neticami! Bijām pilnīgā šokā.
The Factory mūs iedrošināja un iedvesmoja tas,
ka tur galvenais bija darbs.
Katru dienu, kad tur ienācu, viņš jau bija man priekšā
un vienmēr teica: "Cik dziesmu esi uzrakstījis?"
"Desmit." Un viņš teica: "Zini, tu esi sliņķis.
Kāpēc neuzrakstīji 15?"
Cilvēki tur nāca un gāja.
Brīžiem uzradās pazīstami cilvēki, tad atkal pazuda.
Un tā radās sakari.
Es nezinu
Kurp dodos
Bet es
Mēģināšu
Sasniegt debesis
Jo tas man liek sajusties kā īstam vīram
Kad ieduru dzelksni savā vēnā
Ziniet, viss Tomēr nav tā, kā bija
Kad esmu heroīna kaifā
Un jūtos kā Jēzus dēls
Un laikam es vienkārši nezinu
Laikam es vienkārši nezinu
Endijs ir dievs.
Viņš ir starpplanētu būtne.
Viņš bija kā tēvs un vienmēr teica: "Jā, jā, jā."
Domāju, šīs viņa rakstura iezīmes dēļ cilvēki nāca uz The Factory.
Viņi tur jutās kā mājās.
Kad parādās asinis
Kad tās ieplūst šļircē
Kad tuvojos nāvei
Jūs nevarat man palīdzēt, jūs, puiši, ne
Vai jūs, mīļās meitenes Ar saviem mīļajiem vārdiem
Es gribēju viņam iepatikties.
Viņš bija publika. Es biju izslāpusi pēc publikas.
Labi. Tikai... Tev nekas nav jādara.
Dari to, ko dari.
Ir.
Viņš neko nenorādīja.
Heroīns
Vorhols neizdvesa ne skaņas,
bet pēc brīža no viņa klātbūtnes izcēlās pērkons,
jo viņš neizdvesa ne skaņas.
Esi mana nāve
Tāpēc cilvēks ir spiests kaut ko darīt.
Heroīns
Skaties tieši kamerā.
EIMIJAS TOBINAS BALSS
Mēģini nekustēties. Mēģini nemirkšķināt.
Tā bija īsta prasme.
Un tad ir labāk, nekā būt mirušam
Un paldies dievam, ka man ir vienalga
Un laikam es vienkārši nezinu
O, un laikam es vienkārši nezinu
Heroīns
Esi mana nāve
Mēs sponsorējam jaunu grupu. Tās nosaukums ir The Velvet Underground.
Tā kā gleznošanai es vairs neticu,
nodomāju, ka būtu jauki apvienot...
Un mums ir izdevība apvienot mūziku un mākslu,
un kino.
Un mēs aizvien strādājam pie tādas kā...
lielākās diskotēkas pasaulē.
Es tev saku
Un būtībā viss jūnijs, nesenā pagātne...
-Vai griežas? -Tagadne rāda...
Ir daudz labu notikumu
biznesa ziņā.
Šajā pozīcijā tev ir pasaules kārts,
un tā vēsta par panākumiem un lielu laimi, kas tuvojas.
Un Fortūnas rats, kurš...
vairāk norāda uz tavām ambīcijām un vēl
uz ļoti tuviem draugiem, ļoti tuviem cilvēkiem.
Nav daudz strīdu - patlaban.
Ne strīdu, nekā tāda.
Tāpēc, ka šobrīd nestrādājam.
Redzu...
Karjerā, biznesā, profesijā un tādās lietās
redzu lielu konkurenci. Vienmēr.
Vienmēr būs liela konkurence...
Lielākoties cilvēki uz The Factory
nāca tāpēc, ka te bija ieslēgtas kameras.
Un viņiem likās, ka viņi varētu kļūt slaveni, kļūt par zvaigznēm.
Daudzsološas izredzes. Daudz jaunu atklāsmju.
Un daudz jaunu notikumu.
Kaut kāds sievietes skaistuma ideāls,
un ja tu tam nelīdzinājies...
Un kura tad varēja līdzināties?
Tas bija ļoti, ļoti postoši.
Sievietēm tā vieta nebija piemērota.
Un, ja nevari samierināties, ka tu tiec vērtēta
galvenokārt pēc izskata,
tad - saprotiet paši.
Reiz mēs The Factory strādājām...
BILLIJA NEIMA BALSS
...un Džerārds bija tikko atgriezies no Eiropas.
Viņam bija 45 apgr/min plate, un tajā skanēja šī savādā balss...
Ka man rūp, vai mani mīli
Es nesaku, ka man rūp
NIKO
Viņa bija filmējusies Saldajā dzīvē.
Filmas zvaigzne bija Anita Ekberga,
bet Niko bija gluži kā šīs filmas slepenā seja, ko visi ievēroja,
jo viņa bija neparasti skaista.
Beigu beigās Niko atbrauca uz Ņujorku.
Par Niko karjeru sāka interesēties Pols.
Pols kaut kā sāka Endiju pārliecināt, ka nevar būt vienkārši rokenrola grupa,
jo Lū nav neko dižs skaistulis,
viņam nav izcilas balss. "Grupā ir jābūt smukai meitenei."
Lai to panāktu, Endijs dabūja teju vai lūgties.
Jau atkal viņa klāt
Zinu, ka sākumā viņi bija nikni līdz nāvei par to,
ka viņa pat toni nespēj noturēt.
Šķiet, tas atkal bija Džons, kurš saprata, ko ar to balsi iesākt.
Daudz kas likās dīvaini.
Ka viņa nevarēja to, nevarēja šito,
bet piepeši viņa varēja izdarīt pilnīgi visu.
Man tas jāiemācās.
Piepeši tu saproti publicitātes iespējas
un ideju par šo blondo aisbergu skatuves vidū
blakus mums, ģērbtiem melnā.
Es būšu tavs spogulis Rādīšu, kāds tu esi
Ja tu gadījumā nezini
Trīs četras viņas dziedātās dziesmas bija viņai ideāli piemērotas.
Un, ja tās dziedātu kāds cits, tās neskanētu.
Mums visiem viņa likās ļoti noslēpumaina.
STĒRLINGA MORISONA BALSS
Mēs nebijām daudz ceļojuši.
Mēs nebijām izsmalcināti, izņemot Džonu.
Vienīgi viņa mācēja dziedāt.
Viņa nebija ieradusies, lai tikai nostātos un skaisti izskatītos.
Lūdzu, nolaid rokas
Jo es tevi redzu
Endijs bija gribējis, lai viņa dzied, stāvēdama organiskā stikla kastē,
un Niko nebija ar mieru.
Viņa bija nopietna mūziķe un gribēja dziedāt šīs dziesmas.
Sava skaistuma izrādīšana...
DŽEKSONS BRAUNS
Domāju, viņai tas šķita galīgi nesvarīgi.
Lai tu nebaidītos
Kad domā, ka nakts Ir ielūkojusies tavās domās
Varbūt tā bija Endija ideja par viņu, ziniet -
ka viņa ir tik tāla un tik nesasniedzama.
Nedomāju, ka viņa gribēja būt superslavena.
Domāju, viņa tikai gribēja labi padarīt labu darbu.
Jo es tevi redzu
Ja cilvēks nav slavens, viņu salīdzina ar kuru katru.
Ziniet, tātad viņu varēja salīdzināt ar Marlēni Dītrihu vai Garbo.
-Es būšu tavs spogulis -Rādīšu, kāds tu esi
- Es būšu tavs spogulis -Rādīšu, kāds tu esi
Tagad citas salīdzina ar viņu.
- Es būšu tavs spogulis -Rādīšu, kāds tu esi
Mums no viņiem bija savs labums.
Mēs iepazināmies ar Tomu Vilsonu, kurš producēja Bobu Dilanu,
un sākām izkustēties.
Varējām ierakstīt plati.
Ienāca Normens Dolfs un iedeva Endijam 1500 $ ierakstam.
Oho!
Mēs sākām izsisties.
Es gaidu savējo
Ar 26 dolāriem rokā
Pie Leksingtonas avēnijas un 125. ielas stūra
Man ir slikti, esmu netīrs Drīzāk miris, nekā dzīvs
Endijs bija ekstraordinārs, un man tiešām liekas,
ka bez Endija tas viss nebūtu varējis notikt.
Nezinu, vai būtu dabūjuši kontraktu,
ja viņš nebūtu pateicis, ka uzzīmēs vāku. Vai ja Niko nebūtu tik skaista.
Ei, balto puisīt, Tu neliec mieru mūsu sievietēm?
Mēs gadu mēģinājām banāna albumu.
Endijs producēja mūsu pirmo ierakstu -
tādā ziņā, ka viņš atradās mums blakus studijā.
Bet tas nebija viss.
Viņš panāca, ka varam izdot ierakstu,
kurā neviens neko nav mainījis, jo Endijs bija blakus.
Smailpurna kurpes un salmu cepure
Viņš precīzi saprata, kas mums ir svarīgs,
kas ir svarīgs mūsu radošajai darbībai un kā to labāk izcelt.
Un viņš mūs ļoti atbalstīja.
...jāgaida
Es gaidu savējo
Niko bija iemīlējusies Lū. Endijs bija iemīlējies Lū.
Viņā iemīlējās puiši un meitenes, vīrieši un sievietes.
Es jau zīmēju un gleznoju, un gribēju tikt saprasts,
un meklēju savu vietu,
līdz draugs, kad man bija 15 gadu, atnesa man viņu plati...
DŽONATANS RIČMENS
...un viņš to gribēja iemainīt, jo tā nebija viņa gaumē,
un man bija Fugs plate, no kuras biju gatavs šķirties.
Man patika Lū Rīda balss skanējums.
"Smailpurna kurpes un salmu cepure".
Viņa... viņa...
Un vēl tam visam apakšā Keila monotonija.
Saprotat? Un ar to pietika.
Klau, tu to plati negribi? Tā ir domāta man!
Šie cilvēki saprastu... Pirmie vārdi, kurus izrunāju,
varēja būt: "Šie cilvēki mani saprastu."
Viņam ir visas lietas Kas sniedz baudu
Lū darbībā bija elementi...
DEIVIDA BOVIJA BALSS
...kas vienkārši bija neapgāžami pareizi. Viņa rakstītie teksti.
Dilans popdziesmu rakstīšanā bija ieviesis intelektu.
Bet Lū to bija pacēlis avangarda līmenī,
un tā sakņojās Bodlēra un Rembo, un...
Bet tolaik to neuzskatīja par svarīgu.
Nereklamēja.
Daudzas radiostacijas mūsu dziesmas nespēlēja.
"Heroin" un, ziniet, viņi... viņi vienkārši nespēlēja.
Taču arī MGM nebija...
Šķiet, viņi bija izlēmuši, ka The Mothers of Invention
bija labāka izvēle, un vienkārši neko daudz nedarīja.
Gandrīz likās, ka ar mums noslēdza līgumu, lai dabūtu mūs laukā no aprites.
Līdz rītdienai, bet tā būs Cita reize
Es gaidu savējo
Dodies mājās
O, viss kārtībā
Mēs visi esam sanākuši.
Endijs Vorhols, dzejnieks Džerārds Malanga.
Tur, ja pagriezīsiet kameru, ir Eds Sanderss
no rokenrola grupas The Fugs.
Pīters Orlovskis - dzejnieks, kurš dzied arī indiešu mantras.
Jons Meks uzņem filmas. To viņš dara arī šobrīd.
Ņujorkas apkaimē vien
bija kādi 30 - 40 mākslinieki,
kuri darbojās ne tikai savā mākslas veidā,
bet iesaistīja arī citas mākslas.
Tā nu mēs sarīkojām pirmo šādu festivālu
kā pētījumu par notiekošo
paplašinātajā mākslā un paplašinātajā kino.
Tas notika 65. gada novembrī, decembrī.
66. gadā es noīrēju kinoteātri 41. ielā...
JONS MEKS
...Taimskvērā, un mēs turpinājām darboties tur.
Tur notika pirmizrādes Chelsea Girls un daudzām Vorhola filmām.
Pusaugu Mērija teica tēvocim Deivam
"Es pārdevu savu dvēseli Mani jāglābj"
Nolēmām rīkot multimediālu pasākumu.
BILLIJA NEIMA BALSS
Tas noritēja vairākas nedēļas, un tā nosaukums bija Andy Warhol's Up-Tight.
Tajā piedalījās The Velvet Underground un Džerārds Malanga,
un Mērija Voronova ar dejām.
Skrien, skrien, skrien, skrien Pārdozēšana pie tevis
Un saka, kas tev jādara
Tam gatavojoties,
mēs The Factory telpās safilmējām The Velvet Underground un Niko
un, kad viņi spēlēja dzīvajā
uz sinematēkas skatuves, filmu projicējām uz viņiem.
Devās pārdot dvēseli Viņa nebija salietojusies
Nezināja, domāja, ka var to nopirkt
Kaut kādā veidā Poļu nams Sentmārkspleisā
Īstvilidžā atbrīvojās,
un mēs uz mēnesi to noīrējām
un Andy Warhol's Up-Tight pārvērtām par Exploding Plastic Inevitable.
Agrāk te atradās Poļu tautas nams.
Tagad tas kļuvis par The Dom - Īstvilidžas naktsdzīves centru.
Niko un The Velvet Underground mūzika.
The Exploding Plastic Inevitable,
kuru radījis popārta industrijas Endijs Vorhols ar savu šīgada favorīti.
Viņas vokālais stils ir neparasts.
ENDIJS KATRAM KAUT KO PIEDĀVĀ!
Endijam ir rokenrola grupa The Velvet Underground.
Viņaprāt, diskotēkai jānotiek deju zālē,
kur spēlē viņa mūziķi,
vienlaikus tiek rādītas vairākas filmas,
un cilvēkus, kuri skatās vai dejo, apspīd krāsainas gaismas.
Kolosāli.
ENDIJS VORHOLS - DZĪVAJĀ THE VELVET UNDER- GROUND
The Dom koncertos es biju Niko ģitārists.
Tāpat es spēlēju pirmo setu.
Es nebiju... Man nebija sava ieraksta, es nebiju publikas pievilinātājs.
Es tikai nospēlēju setu.
Bet, ziniet, neviens īsti nenāca, kamēr nebija ieradies Endijs.
Viņš bija zvaigzne.
Balkonā Endijs bija salicis starmešus,
un gaismu filtrus un krāsas, un stroboskopus.
Tā kā neviens īsti nezināja, ko ar gaismām darīt,
mēs ļāvām tās lietot publikai.
Arī tāpēc mēs neko nenopelnījām.
Cilvēki starmešus mūždien salauza, vai arī tie nokrita no balkona.
Un Endija piegājiens bija apmēram...
"O, kurš zina, kas jādara ar gaismām? O, vai tu zini, kas jādara ar gaismām?"
Cilvēki skatījās viņa filmas,
bet neko nevarēja noskatīties, jo filmās nebija stāsta.
Tā ka īsti nevarēja saprast, vai tā ir realitāte vai stāsts.
Un mēs nezinājām. Filmas bija hipnotiskas.
Augšā izveidojās sava pasaule.
Tādi cilvēki kā Volters Kronkaits un Džekija Kenedija,
un daudzi citi no smalkajām aprindām šurp nāca Endija dēļ -
arī tāpēc, ka viņš pazina Sentralpārkvestas mākslas kolekcionārus.
Tur dejot nāca fantastiski cilvēki.
Dejot nāca Nurijevs.
Dejot nāca viss Ņujorkas Pilsētas balets.
Nedomāju, ka viņi izveidojās,
lai radītu iespaidīgu notikumu uz skatuves.
DENIJS FĪLDSS
Viņi savācās apbrīnojamā muzikālā piedzīvojuma dēļ,
kuru varēja atrast Lū dziesmās.
Bārbara Rūbina, kura viņus atklāja, pareizu iemeslu vadīta,
bija tas pats cilvēks, kura viņu koncertos sāka uz viņiem projicēt
tās sūda pumpiņas - it kā viņi paši nebūtu gana saistoši.
Es teicu: "Lū, tu... kāpēc viņi ar jums tā dara?"
Un, protams, viņš paraustīja plecus un teica:
"Endijs tā gribēs, un tu jau saproti - mēs esam savējie."
Pēc trim nedēļām devāmies tūrē.
Mēs ļoti bieži dabūjām spēlēt dažādās izstādēs,
uz kurām bija ielūgts Endijs, un mēs laikam bijām eksponāti, vai ne?
Viņi devās prom bariem - tie bija bagāto aprindu cilvēki...
ŅUJORKAS KLĪNISKĀS PSIHIATRIJAS BIEDRĪBA
...un mākslinieki, un citi, un tas bija...
Viņi negribēja mūs dzirdēt, kur nu vēl skatīties mūsu izdarībās.
RATGERSA UNIVERSITĀTES KINOBIEDRĪBA, ŅUARKA
Es Ņujorkas The Dom jau biju redzējis
Exploding Plastic Inevitable ar The Velvet Underground.
DŽONS VOTERSS
Bet, kad uzzināju, ka viņi brauks šurp -
uz Provinstaunu, kur es dzīvoju...
Tas notika Kraislera muzejā kā mākslas notikums.
KRAISLERA MĀKSLAS MUZEJS, PROVINSTAUNA
Muzejs pat nebija pilns. Pilsēta to neizprata.
Man tas savā ziņā likās dīvaini - iztēloties...
ENĀRBORAS KINOFESTIVĀLS, MIČIGANA
...kā viņi te ierodas hipiju ziedu laikos,
ja paši ir tik ļoti pret hipijiem.
THE MOD WEDDING, MIČIGANAS IZSTĀŽU ZĀLE
Zinu, ka daudzi kļuva par mūsu faniem...
MĒRSA KANINGEMA BENEFICE, ŅUKANĀNA
...taču mēs smejoties teicām: "Nu, cik cilvēku aizgāja?
O, apmēram puse. O, tad jau esam labi spēlējuši."
Tas nebija tikai troksnis...
NIKO BALSS
...bet tāda mūzika, kāda dzirdama, kad...
kad ārā plosās vētra.
Tad Pols mums sarunāja uzstāšanos Rietumkrastā.
Pirmdiena, pirmdiena
Ir tik laba
Muzikālā ziņā Rietumkrasts
bija organizēts spēks, kas centās dominēt popa pasaulē.
Tā izrādījās tieši tāda, kā cerēju
Atceros, kā īrētā mašīnā atgriezāmies no lidostas.
STĒRLINGA MORISONA BALSS
Es ieslēdzu radio, un pirmā dziesma bija "Monday, Monday".
Teicu: "Nu, es nezinu. Varbūt mēs kam tādam vēl neesam gatavi."
Aizbraucām uz Losandželosu
un savu atšķirību pirmo reizi sapratām tad,
kad aizgājām uz topa vietu - Tropicana Motel.
Lūk, mēs visi bijām ģērbušies melnā, nopogāti līdz zodam,
un visi sēdējām pie baseina.
MĒRIJA VORONOVA
Ziniet, tas izskatījās ļoti stulbi.
Izņemot Džerārdu. Džerārds kaut kur tuvumā drāzās.
Svētdienas rīts
Nāk ar rītausmu
Tā ir tikai nemierīga sajūta Man blakus
Mēs nekad nebijām bijuši Rietumkrastā,
un bija dīvaini, kā mums iekrita acīs, ka te visi ir ļoti veselīgi.
Un viņu uztverē gaismu šovs bija Budas attēls uz sienas.
Kalifornijā mēs uzstājāmies klubā The Trip, kur bija skatuve.
Un ko liek uz skatuves? Džerārdu un mani.
Mēs rādījām performanci, lai vairāk cilvēku skatītos The Velvets.
Vienmēr līdzās ir kāds Kas uzsauks
Ka nieks vien tas ir
Un viņi afišā iemānīja arī Frenku Zapu
un The Mothers of Invention. Un mēs viņus nicinājām.
Un uzskatījām, ka viņi precīzi atainoja visu Rietumkrastu.
Viņi bija hipiji. Mēs nicinājām hipijus.
Ziniet, to puķu spēku, vai ne, krūšturu dedzināšanu.
Nu kas, ellē, jums kaiš?
Tās "mīlestība, miers" muļķības - mēs tās ienīdām. Nolaidieties uz zemes!
Un brīvā mīlestība un
"Visi ir brīnišķīgi, un es visus mīlu. Vai es neesmu brīnišķīgs?"
Visi grib dzīvot mierpilnā pasaulē un nedabūt lodi galvā vai tamlīdzīgi,
bet nevar mainīt domāšanu, pasniedzot puķīti
vienam tipam, kas grib tevi nošaut.
Viņiem vajadzēja...
palīdzēt bezpajumtniekiem vai... Kaut ko darīt.
Kaut ko darīt, nevis staigāt apkārt ar puķēm matos.
Tā bija tāda kā izvairīšanās no briesmu nozīmīguma atzīšanas,
un, ziniet, dzīvojot tajā pasaulē,
cilvēks nesaprot briesmu nozīmi.
Cilvēce bija sačakarēta...
un viņus čakarēja sabiedrība.
Tāpēc nedrīkst ieslīgt depresijā un padoties.
Ir jākļūst stipram
un jānostājas pret daudzām lietām, pret kurām citi neprotestē.
Tāpēc nevar...
Un tas nu tā kā ir mākslinieka uzdevums,
jo viņš nepieder sabiedrības vairākumam.
Viņš ir atšķirīgs.
Ir gandrīz neiespējami aprakstīt sajūtu, kas valda roka deju vakarā,
un varbūt tāpēc katru nedēļas nogali te pulcējas jaunieši -
lai saprastu, ko dara Bills Greiems un kas notiek Fillmore West zālē.
Pārsvarā šejienieši ir jauki. Viņiem piemīt joie.
Savs esprit, kāda nav citās pilsētās,
kurās... Ņujorkā, Čikāgā, Detroitā -
tur viss notiek skarbi, ziniet, brutāli.
Vai, kā viņš mūs ienīda!
Kad gājām uz skatuvi,
viņš stāvēja kulisēs un teica: "Ceru, ka jūs, draņķi, izgāzīsieties!"
Klau, kāpēc tad tu... Kāpēc tu mūs angažēji?
Man liekas, tā bija viņa skaudība un aizkaitinājums,
jo viņš bija apgalvojis, ka viņam pirmajam bijis multimediāls pasākums,
un tas bija nožēlojams, salīdzinot ar Endija paveikto. Patiešām.
Un par mums arī rakstīja recenzijas.
"Viņus vajadzētu norakt - The Velvet Underground -
norakt dziļi pazemē."
"TAS NEAIZSTĀS NEKO, IZŅEMOT PAŠNĀVĪBU."
Tā teica tā... kā viņu tur sauca? Šēra.
Un mēs devāmies atpakaļ uz Ņujorku un bijām gatavi atgriezties The Dom.
Un - nekā! Mēs tur nevaram atgriezties. Kāpēc?
Redz, viņš bija pārdevis īres tiesības Alam Grosmenam,
Dilana menedžerim, un Dilans to bija pārdēvējis par The Balloon Farm.
Un mēs bijām izmesti.
Te nu viņa nāk
Viņa ir prom, prom, prom
Un iznāca mūsu otrais albums, un tajā varēja pamanīt,
kādu iespaidu atstājušas tūres.
Un lielo agresiju. Un tā pateica visu...
Agresija atspoguļoja visu, kas notika grupas iekšienē.
Mums kļuva aizvien grūtāk un grūtāk sadarboties.
- Zinu, ka viņa sen jau pagalam -Dzirdēju viņu saucam manu vārdu
- Un tomēr tas nav tas pats -Dzirdēju viņu saucam manu vārdu
O, kad es mostos šai rītā Smukā
-Dzirdēju viņu saucam manu vārdu -Dzirdēju viņu saucam manu vārdu
Droši vien straujākais tā laika albums. Ļoti paātrināts.
Inženieris izgāja ārā.
Viens no inženieriem pateica: "Man tas nav jāklausās.
Es uzlikšu rakstīties un iešu prom. Kad esat tikuši galā, pasauciet."
-Baltā gaisma -Baltā gaisma spīd un jauc man prātu
-Baltā gaisma -Un tu nezini
-Ka tā mani padarīs aklu -Baltkvēle
O, baltkvēle Tā mani pārņem līdz kāju pirkstiem
-Baltā gaisma -O, apžēlojies
Kamēr tā ir manī, dievs vien zina
Visas otrā albuma dziesmas
tika spēlētas bez sagatavošanās un bija agresīvas.
Ziniet, tas... tas ir tīrs amfetamīns.
O, baltkvēle Tā mani pārņem līdz kāju pirkstiem
Neviens vairs īsti nesarunājās.
Ziniet, visi tikai pielika skaļumu.
Un mūzika kļuva skaļāka un skaļāka, un skaļāka.
"Nu, kurš tagad ir visskaļākais?" Ziniet, tāda bērnišķība.
Ja neimprovizēsim, mēs cits citu padarīsim traku.
Redz, izrādījās, ka mēs tāpat cits citu padarījām traku.
Taču improvizācija palīdzēja tūrēs,
kur varēja gūt baudu no tā, ka dziesma tika daudzreiz atkārtota.
Kopība sāka zust.
Baltā gaisma manī ienāca Caur manām smadzenēm
-Baltā gaisma -Baltā gaisma
-Tevi padarīs traku -Baltkvēle
O, baltkvēle Tā mani pārņem līdz kāju pirkstiem
KLUSUMU, LŪDZU! TIEŠRAIDE
Mēs nebijām domājuši, ka tagad būsim The Velvet Underground un Niko.
Tas bija... Mēs bijām domājuši, ka tas būs tikai pagaidām.
Te ir 546. numurs
Tajā mierīgi var apvemties
Bridžida satinusies folijā
NIKO: CHELSEA GIRL
Jādomā, vai...
Niko grupā darīja visu, ko likām,
un... Bet man liekas, ka sirds dziļumos
viņu vilināja pavisam kas cits.
Viņa nepārtraukti rakstīja tekstus, rakstīja dzeju.
Vienmēr bija kas tāds, kas viņu atrāva no kopdarba.
Viņa bija klejotāja.
Viņa iepinās kaut kādos notikumos un tad klusi aizklīda prom.
Reibuma stāvs
Jādomā
Cik daudz viņas spēj turēt
Te nu viņas ir
Un tad... Un pēc tā visa
Lū piepeši satrakojās.
Un viņš atlaida Endiju, un Endijs viņu nosauca par nodevēju.
Tas viss notika aiz slēgtām durvīm.
Man nebija ne jausmas, ka Lū Endiju atlaidis.
Visi domāja, ka Endijs Vorhols ir soloģitārists,
un tas nedaudz sarežģīja dzīvi, kad mēs pametām mūsu labo ganu.
ENDIJS VORHOLS CĪNĀS PAR DZĪVĪBU
Šīs nosaukums ir "Sister Ray".
Tā ir par vairākām dāmām.
Un vienu sauc Daka, otru - Sallija.
Daka un Sallija
Meklē izpūtēju
Un lūr uz mis Rejonu
Kas laiza viņas laidaru
Es meklēju savu dzīslu
Bet nevaru trāpīt
Hārvardas profesori, Ņujorkas modeles,
vistīrākie mazgadīgie noziedznieki
un baikeru bandas,
grāmatu tārpi - kā es.
Grateful Dead fani. Daudzi cilvēki fanoja par abām grupām.
Sākām apzināties, ka mums uzradušies sekotāji.
Un tas, protams, bija jauki,
it īpaši Bostonā, jo tur mēs spēlējām bieži.
Biju redzējis kādus 60-70 viņu koncertus.
Viņu mūzika man deva emocionālu brīvību,
jo sapratu, ka otras tādas mūzikas nav.
Viņi panāca īpatnu skanējumu, kas nekad neatkārtojās.
Tas mani sajūsmināja.
O, dari tā, jā, kā
Jā, kā teica māsa Reja
Tas bija ne vien kas jauns, bet arī radikāli atšķirīgs.
Lēns vai vidēja tempa, vai lēna tempa skanējums, kas nebija rokenrols.
Pavisam savādas melodijas.
Viņu mūzikā
varēja parādīties neizskaidrojami virstoņi.
Varēja redzēt, ziniet...
DŽONATANS RIČMENS
Un izdzirdēt toni - dīvainu toni pāri visam.
Kaut ko... Un varēja dzirdēt basu.
Bet telpā bija vēl citas skaņas,
un cilvēki skatījās cits uz citu un vienkārši...
Kur rodas tā skaņa?
Tā bija tāda grupas skaņa.
Tipisks piemērs ir "Sister Ray" garā versija
un piecas sekundes pēc dziesmas.
Tās piecas sekundes labi apraksta sajūtu, kā tas bija - viņus redzēt.
Tātad piepeši viņi sāka...
Tad dažādas taustiņu skaņas.
Un tad vēl visādas citas lietas. Bungas.
Un piepeši...
Un piepeši vienkārši beidzās, un publika
bija pilnīgi klusa vienu...
Piecas, un tad sākās aplausi.
Viņi -The Velvet Underground - vēlreiz visus bija nohipnotizējuši.
Es esmu Boston Tea Party zālē,
un The Velvet Underground ir uzlikuši pastiprinātājus.
Viņi sākuši uzkārtoties. Redzēju, kā viņi uzskaņojas.
Labprāt uzdotu jautājumus.
Vaicātu: "Kā jūs tajā vietā izmantojat tikai efektus? Kāpēc?"
Un vēl: "Un tā skaņa?"
Un viņš teiktu: "Tā skaņa, jaunais cilvēk, sevī ietver ļoti daudz."
Un Stērlings Morisons bija tas, kurš man iemācīja spēlēt ģitāru.
Tās brīvība man palīdzēja izrauties no vidusskolas,
no pārējās mūzikas principiem
un saprast, kā radīt pašam savu mūziku.
Lūk, kādi viņi bija. Viņi bija nesavtīgi.
Vismaz pret mani. Reiz viņi man ļāva iesildīt savu koncertu.
Un, kad grupas iekšienē radās nesaskaņas,
mani nedzina prom.
Viņi zināja, ka es neko neteikšu.
Bet - jā, varēja just zināmu spriedzi.
Bet mani nošokēja tas, ka tā izrādījās tik liela,
lai Džons Keils pamestu grupu.
Starp trim puišiem dzirksteles šķīda bieži.
Patiesībā es stresa dēļ knapi spēju aiziet uz mēģinājumiem.
Strīdi bija par mūziku.
Vai arī Lū vienkārši bija saīdzis,
vai varbūt pārāk daudz citus komandēja.
Tas notika visu laiku.
MARTA MORISONE
Lū centās būt pats galvenais.
Es nevarēju viņam izdabāt.
Ziniet, nevarēju izdarīt neko, lai...
Ja centies pa labam, viņš tevi nīda vēl vairāk. Viņš...
Ja kaut ko ierosināji, viņš to neņēma vērā.
Viņš bija nelaimīgs cilvēks.
Lai gan jāsaka, ka Džons Keils ļoti aizsvilās.
Viņš mācēja panākt, ka viņa tuvumā nepatīkami bija visiem,
ja pats nejutās labi.
Un viņš bija ļoti nomācošs.
Mēs sapratām, kādi esam mēs, kādi ir visi citi
un cik ļoti mēs visu pārējo nicinām.
Ziniet, diemžēl beigās
mēs sākām nicināt cits citu.
Domāju, pienāca mirklis, kad pateicām: "Pie velna!
Šādi mēs savas problēmas neatrisināsim.
Un nav neviena cita, kas mums palīdzēs tās atrisināt."
Un mēs nemūžam nebūtu ļāvuši citiem mūs pamācīt.
Nebūtu to daudzo narkotiku, mums visiem būtu kaut kādi mērķi.
Tas bija brīdis, kad vajadzēja apstāties, jo bija zudusi savstarpējā uzticība.
Varbūt Lū kļuva greizsirdīgs.
STĒRLINGA MORISONA BALSS
Manuprāt, tas bija iemesls.
Lū uzstādīja ultimātu: vai nu viņam, vai Džonam ir jāaiziet.
Viņš piezvanīja mums ar Stērlingu, un mēs satikāmies kaut kādā kafejnīcā,
un viņš mums pateica,
ka viņš vairs nespēj ar Džonu strādāt,
tāpēc mēs varam palikt pie viņa vai aiziet ar Džonu.
Pie manis atnāca Stērlings un teica: "Tikko tikos ar Lū."
Un es teicu: "Jā, mums jāsāk mēģināt. Nedēļas beigās braucam uz uz Klīvlendu."
Viņš teica: "Nu nē." Viņš teica: "Mēs braucam, tu ne."
Un es teicu: "Ko tu runā?"
Viņš teica: "Lū lika, lai tev pasaku,
ka viņš pārējiem ir pateicis tā: "Ja Džons brauks, es nebraukšu.""
Un viss.
Un atkal bija pienācis tas brīdis,
pārdomu brīdis: kas ellē, notiks tālāk?
Nodomāju: "Nu ko. Jāsāk strādāt vienam."
Man tas bija liels trieciens, jo līdz šim
grupa man bija palīdzējusi izprast dzīvi.
Ziniet, viņu radītās skaņas man palīdzēja radīt pašam savu pasauli.
Viņu toņa krāsas... tas bija...
Man tas bija tas pats, kas atrasties Mikelandželo klātbūtnē.
Lū ļoti gribēja gūt panākumus.
Ziniet, īstus panākumus.
Varbūt viņš gribēja mūziku padarīt ne tik avangardisku vai kā nu to sauc.
Ziniet, parastāku.
Sākam! Uz viens!
DAGS
Viņa stāv pie stūra
Ieradās Dags Jūls un, cik atceros,
lieliski un ātri iemācījās daudzas dziesmas.
Un viņš pats bija ļoti prasīgs un nopietns mūziķis.
Un ar īpatnēju harmonijas izjūtu, kas deva ko jaunu.
Manuprāt, atšķirība bija milzīga.
Domāju, mēs aizvien bijām laba grupa, un Dags nāca ar savu pienesumu,
bet Keils bija neaizstājams.
Vai zini? Viņa viņus pasūtīja
Nu jā
Labvakar!
Mēs esam jūsu vietējais Velvet Underground,
un man prieks jūs redzēt.
Paldies.
Un mēs īpaši priecājamies, ka cilvēkiem atradās mazliet laika,
lai atnāktu un izpriecātos, skanot rokenrolam.
Viņi spēlēja ļoti klusi.
Tai laikā viņi bija sākuši spēlēt daudz klusāk.
Reizēm es jūtos tik laimīgs
Reizēm es jūtos tik skumjš
Reizēm es jūtos tik laimīgs
Bet pārsvarā tu mani tracini
Mīļā, tu mani vienkārši tracini
Pakavē
Savu gaizšilo acu skatienu
Pakavē
Savu gaizšilo acu skatienu
Pamatā bija konkrēta teorija - par plašumu.
Visas dziesmas bija ļoti plašas.
LŪ RĪDA BALSS
Mēs neko nelikām klāt, mēs ņēmām laukā, kas ir pilnīgi pretēji, kā dara visi citi.
Piemēram, mēs neliekam klāt instrumentus, uz ierakstiem nesaucam cilvēkus.
Mēs nespēlējam neko tādu, ko nevarētu nospēlēt uz skatuves.
Trešo albumu - pelēko - mēs spēlējām Losandželosā...
DAGA JŪLA BALSS
...un Stīvs pateica: "Plāni mainās.
Paliksim vēl vienu nedēļu un ierakstīsim albumu."
Kendija saka
Esmu sākusi nīst savu ķermeni
Un visu, kas tam vajadzīgs...
"Candy Says" ir sava spriedze.
Tā ir dziesma par cilvēku, kurš saka: "Esmu sācis nīst savu ķermeni
un visu, kas tam šai pasaulē vajadzīgs."
Un, skanot tai smukajai mūziciņai,
cilvēks sāk domāt: "Par ko tas īsti ir?"
Un viss trešais albums ir tieši par to.
Paskatoties pār plecu
Kā domā, ko es ieraudzīšu?
Es nezināju, ka dziedāšu šo dziesmu, līdz nonācām pie vokāla.
Viņš nodziedāja un tad teica man: "Varbūt dziedi tu?
Zini, ir forši nedziedāt visu laiku. Ir forši atbrīvoties
un uzspēlēt ģitāru, un nebūt visu laiku solistam."
Ar šo dziesmu es sākumā biju domājis,
ka dziedāšu pats - skatuves vidū un zelta kleitā.
Bet tad sapratu: "Nu ziniet, diez vai... Diez vai publika ir gatava to pieņemt."
Tā nu mēs paaicinājām veco, labo Morīnu
un nospriedām, ka viņai ticēs vairāk, nekā man.
Šī būs pēdējā dziesma.
To sauc "After Hours".
Ja aizver durvis
Nakts varētu ilgt nebeidzami
Lai saules gaisma neienāk
Un sākas mūžīgais "nekad"
Es biju pārbijusies līdz nāvei.
Es nekad nebiju dziedājusi un domāju: "Es nevaru, un..."
Patiesībā mums nācās izsūtīt Stērlingu ārā,
jo viņš par mani smējās.
Man nekad vairs nebūs jāredz diena
Es Lū teicu: ja neviens nepieprasīs, dzīvajā es to nedziedāšu,
jo cerēju, ka neviens nekad nepieprasīs.
Un, ziniet, pēc kādiem diviem koncertiem mēs bijām Teksasā,
un viens pieprasīja, un es nodziedāju līdz galam, tā ka...
Un es paceļu glāzi par mūžīgo "nekad"
Kad viņi spēlēja Boston Tea Party zālē un sāka dziedāt Morīna,
pat tie, kas nebija neko lieli grupas fani,
mazgadīgie noziedznieki, kas teica: "Kas tie tādi?
Nav neviena Džimija Peidža ģitāras solo. Kas tas par sūdu?"
Piepeši, kad iznāca Morīna Takere
un sāka dziedāt "Ja aizver durvis",
un visi... viņa paņēma visus.
Paldies.
Dženija teica Kad viņai bija tikai pieci gadi
Vispār nekas nenotiek
Ikreiz, kad viņa ieslēdz radio
Tur nekas jēdzīgs neskan
It nemaz
Un tad kādu rītu viņa uzliek Ņujorkas radio
Ziniet, viņa netic tam Ko dzird
Viņa sāka dejot Pie šīs lieliskās mūzikas
Ziniet, viņas dzīvi izglāba Rokenrols
Par spīti visam, kas tev atņemts
Tu zini, ka vari Dejot pie rokenrola radio mūzikas
-Un bija lieliski -Bija lieliski
-Ei, mazā, bija lieliski -Bija lieliski
Kā teica Dženija Kad viņai bija tikai pieci gadi
Ei, zini Te vispār nekas nenotiek
Ja kaut ko varētu mainīt, es atteiktos ierakstīt Loaded,
līdz Morīna atkal varētu spēlēt.
Loaded ierakstīja aprīlī, šķiet, 70. gadā.
Un es biju stāvoklī un tik resna, ka nevarēju aizsniegt bungas,
tāpēc nevarēju spēlēt.
Man bija žēl, jo tajā bija vairākas dziesmas,
kurās, manuprāt, vajadzēja spēlēt man.
Būtu skanējis pilnīgi citādi.
Ziniet, Morīna nepiedalījās, Stērlings...
Viņš pēc kāda laika vairs nenāca. Es Loaded spēlēju daudz.
Viņam laikam bija ļoti grūti
stundām ilgi vienkārši sēdēt studijā,
kamēr tika ķidāts kāds mazs fragments.
Es zināju, ka viņiem ir ieraksti. Zināju, ka... Ar Dagu nebiju ticies.
Es...
Taču tā vairs nebija mana darīšana.
Un Lū to bija pateicis ļoti skaidri.
Pašā sākumā viņi bija unikāli.
DŽOZEFS FRĪMENS
Katra grupas locekļa talants tika ieguldīts līdzvērtīgi.
Taču tagad viņi bija kā parasta rokenrola grupa,
un viņus vadīja ģeniāls, radošs cilvēks.
Un Lū bija tonnām popdziesmu.
Un Lū pamazām atklāja savu paša stilu.
TONIJA KONRADA BALSS
Pops izšķīdināja augsto kultūru. Tāds bija Lū pienesums.
Tas izsprāga no Longailendas.
Tas izšķīdināja kristālisko struktūru, un tieši tas bija mūsu mērķis.
Es stāvu uz stūra
Ar koferi rokā
Džekam mugurā korsete Džeinai - veste
Un es, es spēlēju rokenrolu
Džims brauc ar sporta auto
Ziniet, tie bija citi laiki
O, visi dzejnieki Mācījās dzejas likumus
Un dāmas Viņas bolīja acis
Jaukā Džeina
Man liekas fantastiski, ka varam to spēlēt publikai.
Ziniet, viņu sajūsma sajūsmina mani.
Un Džeina, viņa ir ierēdne
Mums nav nekā, ko pierādīt vai par ko diskutēt,
vai ko teikt citiem.
Un kad Un kad viņi pārnāk mājās no darba
Viņš apzinājās savu talantu.
Viņš zināja, ka viņš ir lielisks ģitārists un komponists.
Un mēs nebijām sasnieguši panākumus, uz kādiem cerēja viņš.
Un, nolādēts... kad tad tas notiks?
Bet katrs, kam reiz bijusi sirds
O, nenovērsīsies Un to nesalauzīs
Un katrs, kas pats to pazinis
O, nenovērsīsies Un neienīdīs
Jaukā Džeina
Tad notika koncerts klubā Max's.
Viņš piepeši apstājās.
Te nu ir okeāns
ENDIJS
Un jūras viļņi
Tas notiek pēc pieciem gadiem -
viņi spēlē Max's klubā ļoti samazinātā sastāvā.
Un viļņi, kur tie ir bijuši?
Viņš ņurdēja, tik tikko tika līdz galam.
Neizjuta nekādu prieku.
Es no tā varētu sajukt prātā
Biju izlēmis atsākt mācīties.
Attālināties no tā visa.
Šķiet, viņš vienkārši negribēja mums teikt.
Viņš neaizmuka, taču mums to pateica tikai lidostā.
Viņš beidzot pateica: "Es nebraukšu."
Un viņš man izstāstīja, ka tā rīkojies,
jo baidījies, ka viņi viņu atrunās.
Mo būtu raudājusi. Nē.
Mo teica, ka tas bijis kā dunča dūriens sirdī.
...zemi
Kas atradusies pie jūras
Biju aizgājis uz Max's viņus paskatīties, un koncerts bija galā,
un Lū devās uz izejas pusi.
Es teicu: "O, Lū!" Viņš strauji gāja tālāk.
Un tad kāds pateica: "Viņš tikko pameta grupu."
Pie jūras
Viņš vienkārši aizgāja. Viss. Viņš... viss beidzies.
Te nu ir okeāns un viļņi
Pie krasta
Te nu ir okeāns
Un viļņi...
Pēc grupas pamešanas viņš kādu pusotru gadu
nodzīvoja pie vecākiem.
Viņš mēģināja, šķiet, iegrozīt pareizā vietā smadzenes.
Mums bija lielas problēmas ar vadību.
Devos laizīt savas rētas.
Skolas laikā man māte tika teikusi:
"Mācies mašīnrakstīšanu, lai tev ir rezerves profesija."
Es esmu slinks dēls Nekad neko nepanāku
Pārsvarā sastāvu no ūdens
Un te nu
Nāk viļņi
Pie krasta
Viņi bija atmirdzējuši tik spoži,
ka neviena telpa nespēja noturēt tādu gaismas daudzumu.
Grupu tās zenītā var aprakstīt tikai caur fiziku.
Te nu nāk viļņi
Grupā valdīja milzu entropija.
Te nu nāk viļņi
LŪ RĪDS - TRANSFORMER
Te nu nāk viļņi
NIKO - THE MARBLE INDEX
MORĪNA TAKERE - PLAYIN' POSSUM
LŪ RĪDS / DŽONS KEILS SONGS FOR DRELLA
Te nu nāk viļņi
Hallo? Jā.
Bārbara.
Ei, vai kaut kas notiek?
Lieliski.
Nerunā blēņas. Vienkārši ātri kaut ko atved.
Līdz vēlākam!
Tev patīk tās krāsas?
Ļoti savādas.
Tās ir foto... fotogrāfijas vai...
-Nē, tās ir gleznas. -Jaukas.
Bet vienā redzama arī The Velvet Underground.
Vai nav fantastiski?
Tiešām fantastiski.
Kas tas par cilvēku?
-Stērlings. -Stērlings.
To nebiju redzējis.
Jūs vēl satiekaties?
Jā, pagājušonedēļ satiku Morīnu.
Jā, viņa tagad ir programmētāja.
-Jā. Strādā fabrikā. -Ko...
-Vairākās nozīmēs. -Tiešām?
IBM. Viņai piedzimis bērns.
Ar Džonu vēl sazinies? Ar Džonu Keilu.
Jā, nesen sazvanījāmies.
Ko viņš... Protams, viņš aizvien raksta, bet...
Viņš strādā Island Records un...
Island Records? Nezināju...
Agrāk strādāja pie Warner Brothers, tagad - pie Island.
ENDIJS VORHOLS MIRA 1987. G. 22. FEBRUĀRĪ NO PĒCOPERĀCIJAS SAREŽĢĪJUMIEM.
Tik ātri te nenokļuvām.
VIŅAM BIJA 58 GADI.
NIKO NOMIRA NO SMADZEŅU ASIŅOŠANAS 1988. G. 18. JŪLIJĀ 49 GADU VECUMĀ.
Es nezinu, kurp dodos
STĒRLINGS MORISONS NOMIRA 1995. G. 30. AUG. NO NEHODŽKINA LIMFOMAS.
Bet es mēģināšu
VIŅAM BIJA 53 GADI.
Sasniegt debesis, ja spēšu
LŪ RĪDS NOMIRA 2013. G. 27. OKTOBRĪ NO AKNU KAITES. VIŅAM BIJA 71 GADS.
Jo tas man liek sajusties kā īstam vīram Kad ieduru dzelksni savā vēnā
O, ziniet, viss Tomēr nav tā, kā bija
Kad esmu heroīna kaifā
Un jūtos kā Jēzus dēls
Un laikam es vienkārši nezinu
Es
Nezinu
Esmu nolēmis vairākas lietas
Bet es
Zinu, ka es
Mēģināšu iznīcināt savu dzīvi
Jo, kad parādās asinis
Kad tās ieplūst šļircē
Kad tuvojos nāvei
Jūs nevarat man palīdzēt
Jūs, puiši, ne Vai jūs, mīļās meitenes
Ar saviem mīļajiem vārdiem
Jūs visi varat doties tālāk
Un laikam es vienkārši nezinu
LŪ RĪDS, KOMPONISTS, MŪZIĶIS UN DZEJNIEKS,
IZDEVIS 22 STUDIJAS UN 9 KONCERTALBUMUS.
DŽONS KEILS, KOMPONISTS, MŪZIĶIS UN PRODUCENTS,
IZDEVIS 16 STUDIJAS UN 6 KONCERTALBUMUS, PRODUCENTS VAIRĀK NEKĀ 75 IERAKSTIEM.
VIŅŠ VĒL AIZVIEN KONCERTĒ UN DZĪVO LOSANDŽELOSĀ.
STĒRLINGS MORISONS, MŪZIĶIS, IEGUVIS DOKTORA GRĀDU UN KĻUVIS
PAR VIDUSLAIKU KULTŪRAS PROFESORU TEKSASAS UNIVERSITĀTĒ OSTINĀ.
MORĪNA TAKERE, KOMPONISTE UN MŪZIĶE, IZDEVUSI 4 STUDIJAS ALBUMUS
KĀ SOLOMĀKSLINIECE UN DZĪVO DIENVIDDŽORDŽIJĀ.
NIKO, KOMPONISTE UN MŪZIĶE,
KĀ SOLOMĀKSLINIECE IZDEVUSI 6 STUDIJAS ALBUMUS.
DAGS JŪLS, MŪZIĶIS,
KĀ SOLOMĀKSLINIEKS IZDEVIS 1 KONCERTIERAKSTU UN DZĪVO SIETLĀ.
MERILA RĪDA-VĪNERE, LŪ RĪDA MĀSA, PSIHOTERAPEITE,
DZĪVO LONGAILENDĀ ŅUJORKĀ.
ELANS HAIMENS, LŪ RĪDA SKOLAS UN KOLEDŽAS LAIKA DRAUGS UN GRUPAS BIEDRS,
DZĪVO LONGAILENDĀ ŅUJORKĀ.
HENRIJS FLINTS, KOMPONISTS, MŪZIĶIS, FILOZOFS UN RAKSTNIEKS,
DZĪVO ŅUJORKĀ.
LAMONTS JANGS, KOMPONISTS, MŪZIĶIS, THEATRE OF ETERNAL MUSIC
UN THE DREAM SYNDICATE DIBINĀTĀJS, DZĪVO ŅUJORKĀ.
MARIANA ZAZĪLA, MĀKSLINIECE, MŪZIĶE UN THEATRE OF ETERNAL MUSIC
UN THE DREAM SYNDICATE DALĪBNIECE, DZĪVO ŅUJORKĀ.
RIČARDS MIŠKINS, LŪ RĪDA KOLEDŽAS DRAUGS UN GRUPAS BIEDRS, DZĪVO ŅUJORKĀ.
ŠELIJA KORVINA, LŪ RĪDA KOLEDŽAS LAIKA DRAUDZENE,
MĀKSLINIECE, DZĪVO DIENVIDKALIFORNIJĀ.
DENIJS FĪLDS, MŪZIKAS MENEDŽERIS UN PUBLICISTS, DZĪVO ŅUJORKĀ UN LONDONĀ.
EIMIJA TOBINA, AKTRISE UN THE FACTORY APMEKLĒTĀJA 60. GADOS,
KINOKRITIĶE, DZĪVO ŅUJORKĀ.
TERIJS FILIPSS, MŪZIĶIS UN PICKWICK RECORDS VADĪTĀJS,
DZĪVO ŅUJORKĀ.
MARTA MORISONE, STĒRLINGA MORISONA SIEVA, STRĀDĀJUSI VASARA KOLEDŽĀ
UN DZĪVO ŅUJORKĀ.
MĒRIJA VORONOVA, VORHOLA SUPERZVAIGZNE, AKTRISE UN RAKSTNIECE, DZĪVO LOSANDŽELOSĀ.
DŽEKSONS BRAUNS, KOMPONISTS, MŪZIĶIS UN VIDES AIZSTĀVIS,
DZĪVO LOSANDŽELOSĀ.
DŽONATANS RIČMENS, KOMPONISTS, MŪZIĶIS UN THE MODERN LOVERS DIBINĀTĀJS,
DZĪVO ZIEMEĻKALIFORNIJĀ.
DŽONS VOTERSS, KINOREŽISORS, RAKSTNIEKS, AKTIERIS UN MĀKSLINIEKS,
DZĪVO BALTIMORĀ, SANFRANCISKO UN PROVINSTAUNĀ.
DŽOZEFS FRĪMENS, PUSAUDŽA GADOS BIJIS VORHOLA ASISTENTS THE FACTORY,
DZĪVO ŅUJORKĀ.
DELMORS ŠVARCS, RAKSTNIEKS, DZEJNIEKS
UN RAKSTNIECĪBAS PROFESORS SIRAKJŪSAS UNIVERSITĀTĒ.
TONIJS KONRADS, EKSPERIMENTĀLĀ KINO REŽISORS UN MŪZIĶIS,
THEATRE OF ETERNAL MUSIC UN THE PRIMITIVES DALĪBNIEKS
KOPĀ AR LŪ RĪDU UN DŽONU KEILU.
BILLIJS NEIMS (LINIČS), VORHOLA LĪDZSTRĀDNIEKS, FOTOGRĀFS
UN THE FACTORY GALVENAIS ADMINISTRATORS.
DEIVIDS BOVIJS, KOMPONISTS, MŪZIĶIS, AKTIERIS
UN LŪ RĪDA SLAVENĀ ALBUMA TRANSFOMER PRODUCENTS.
PIEMINOT JONU MEKU, KINOREŽISORU, MĀKSLINIEKU
UN ANTHOLOGY FILM ARCHIVES DIBINĀTĀJU,
KURŠ SAVU MŪŽU ZIEDOJA AMERIKAS AVANGARDA KINO.
Un kādu tērpu Lai nabaga meitene velk
Uz visām nākotnes ballēm?
Novalkātu kleitu No sazin kurienes
Uz visām nākotnes ballēm
Un kur viņa dosies Un ko iesāks
Kad iestāsies pusnakts?
Viņa vēlreiz lūgs Svētdienas klaunu
Un aiz durvīm raudās
Un kādu tērpu Lai nabaga meitene velk
Uz visām nākotnes ballēm?
Greznās drānas No pagātnes
Uz visām nākotnes ballēm?
Un ko viņa iesāks Ar ceturtdienas lupatām
Kad atnāks pirmdiena?
Viņa vēlreiz lūgs Svētdienas klaunu
Un aiz durvīm raudās
Un kādu tērpu Lai nabaga meitene velk
Uz visām nākotnes ballēm?
Jo ceturtdienas bērns Ir svētdienas klauns
Pēc kura neviens nesēros
Nomelnējis plīvurs Kādas citas valkāta kleita
Zīda lupata - tērps
Kas piedien tādai, kas raud
Par visām nākotnes ballēm
Tulkojis Imants Pakalnietis