Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
РОЯЛ-ВУДС, МІЧИГАН 22 РОКИ ТОМУ
Прокинувся сьогодні, як і щодня.
Новий день, те саме сонце заливає світ.
Танцював у такт барабанів я.
Великі надії відірвали мене від землі.
Серце завмерло, тебе не чекала я.
Мій подих ти перехопив, авжеж.
Я знала, це початок нового життя.
І, думаю, ти відчув це теж.
Час застиг, очі розплющені.
Закрути мій світ у русі.
Лише крок нас розділяє.
Лише примха долі заважає.
О, ніколи не знаєш, Як звичайна зустріч
Приведе тебе туди, Де можливо все завжди.
І час змінює наші уявлення Більше, ніж ми думали.
Усе відбулося так благополучно.
Краще жити гучно.
Зупинятись недоречно.
Краще жити гучно.
О, де б ми разом не були, Завжди вдома ми.
Якби ми знали це раніше, З великою юрбою — веселіше.
Усе відбулося так благополучно.
Краще жити гучно.
Гучний дім.
Краще жити гучно.
У гучному домі, гучному домі.
Гучний дім!
Фільм!
Так, Лілі. Я розбудив тебе о шостій ранку не для ігор.
Це наступний урок виживання у великій сім'ї.
Пук-пук.
Урок 374. Суботні сніданки з буріто.
Булітоси!
Тепер у тебе є зуби, ти захочеш видатного татового буріто.
Цілу порцію.
-Лілі! -І твої сестри теж.
Сестри.
А отже, за столом ти — проти них.
-Ой. -Не бійся!
Бо твій старший брат — пацан, що має план.
Патентується.
Отже, сьогодні маємо вхопити буріто, поки сестри сплять.
Я вже чую запах. Так, Лілі, до справи!
Пук-пук.
Отже, дивися і вчися,
бо тут ніхто не перехитрить Лінкольна… Лауда.
Гарна спроба.
Та не ти один пам'ятаєш про буріто.
Ура! Буріто!
Лінкольне!
Головне — завжди мати запасний план.
Запасний план.
Гарячі буріто! Гарячі буріто! Танцюй і рухай тілом ціле літо!
Привіт, Лінкольне, Лілі!
Буліто.
Саме так, люба. «Буліто».
-А де інші сестри? Я чув їхні кроки. -Точно?
Буріто!
Вибач, Лілі. От тобі «дивися і вчися».
Запасний план.
Учень став учителем.
Лоло, ми запізнюємося на репетицію.
-У мене наукова виставка. -Матч смерті юних трунарів.
Я механік на автодромі.
У мене футбол.
-Змагання коміків! -«Гітарні віртуози».
У всіх сьогодні гуртки?
Не в мене. Лише показ мод.
Це гурток, люба!
Ми не готові! Це напрочуд велика катастрофа!
Що робити? Не панікуйте!
Розслабтеся. Я розберуся.
Ще урок, Лілі.
Допомогти важливіше, ніж обхитрити. Так, Лауди. Вперед!
-Лорі, ключки. -Дяки.
-Сантиметр. -Дякую.
-Гітара. -Дякую!
-М'яч. -Так.
Гумова курка.
-Чорна вуаль. -Дякую.
-Палаючі жезли. -Дякую.
-Гайкові ключі. -Дякую.
-Амонію дих… -Дихромат! Дякую, брате.
-Так, усе є? -Ага, можна рушати.
Мамо, тату, ви дещо забули!
Вибач, зайчику.
Так, куди спершу?
-Автодром. -Футбол.
Тату, спершу Лорі. Праворуч.
-Давай, Лорі! -Влучила!
Може хтось потримати?
Я візьму.
Тепер Лені. Ліворуч. Так коротше.
Чудово!
Пора йти!
-Хто тепер? -Луна.
Давай, Луно!
Так, Луно!
Дякую, брате!
Ворушіться!
Чому курці продовжують курити?
Курці на сміх!
Лінкольне!
Давай сюди.
Вона вибиває…
вона забиває!
Лінкольне, лови!
Зловив. Чорт.
ЮНІ ТРУНАРІ
Лінкольне.
Тепер ти, Лоло.
-Руки геть. -Уперед, на автодром Лани.
Лінкольн потримає.
Лізо, тепер ти.
Ліза!
1-ШЕ
Ми Лауди! Шумні й горді!
Ми Лауди!
Вдалося. Дякую, Лінкольне.
Умієш налагодити життя Лаудів, синку.
Ми Лауди! Шумні й горді!
Ми Лауди!
Так, Лауди й надто шумні!
Зробімо фото для Стіни слави.
Чудова ідея! Підніміть нагороди!
-Це мій гарний бік. -Мої всі гарні.
-Так… -Мабуть, мене не видно…
-І мій кумедний бік. -Обережно!
Станьте ближче.
Сестри!
Гей, почекайте мене.
-Це сестри Лауд! -Ніхто не вміє так крутити жезлом.
Вона бальзамувала мого дядька!
Які ж вони талановиті.
Досить шуму! Котіться.
Поїздка на мотику платна, синку.
Чекайте! Люди? Я хочу бути на фото.
Мабуть, ви пишаєтеся доньками.
-Ви напрочуд праві. -Вони дуже особливі.
Без нагороди нема фото.
Невдаха!
-Я буду в газеті! -Та пані хоче наше інтерв'ю для ТБ!
-Купа лайків. -І в мене.
-Як круто! -Так!
Поставимо ці нагороди на виду.
От би мене вважали особливим.
Кажуть, неважливо,
як ти виглядаєш і де був.
То чому треба сотні лайків,
Щоб я себе своїм відчув?
Мабуть, мені жилося б легше,
Якби в батьків я був один.
Та коли поряд десять суперзірок,
Важко перемогти.
Як же я хотів би
бути надзвичайним.
Але я — лише я,
надто звичайний.
Чи буде хоч колись мій зірковий час?
Коли світ урешті побачить, що я також особливий, як моя сім'я.
Чи прийде пора,
Коли засяю я?
Чи я залишусь назавжди
Простим, звичайним собою?
СЕСТРИ ЛАУД
Простим, звичайним собою?
Чи я залишусь назавжди
Простим, пересічним, нудним,
непомітним, звичайним собою?
Звичайний? Яка маячня.
Ти так кажеш, бо ти мій друг.
Назви одне, чому я особливий.
Навіть три! Ти прочитав двічі всі комікси «Ейс Севві»,
ти п'ятий кращий юний фокусник у Роял-Вудс,
а твій твір з історії?
Я ніби був на підписанні Декларації незалежності!
А ще ти вмієш співати! Чотири!
Будь-хто це все вміє.
Визнай, Клайде. Я завжди буду в тіні сестер.
Я знаю, що тебе розрадить.
Домашні заварні тістечка!
Або, як я їх називаю, «прегарні тістечка».
Що таке?
Забагато кориці? Замало?
Взагалі, у рецепті немає кориці, але…
Ні, вони чудові!
Просто й ти, і мої сестри, усі мають хист до чогось, а я ні.
Чудово, Клайде. Лише гірше зробив.
Я не маю хисту до випікання.
А це що таке?
1 МІСЦЕ ВИПІЧКА
Пощастило.
-Випічка — це в нас сімейне. -Тобто?
Пам'ятаєш мою поїздку у Францію?
Я їздив до прабабці Мей, що має пекарню в Парижі.
Вона розповіла, що прапрабабця продавала млинці.
А прапрапрапрапрабабця Елен пекла для французьких королів.
Удома бабця Гейл дала мені книгу рецептів, я спік тістечка.
Вона каже, випічка в моїх генах,
як у бабусь Мей, Колет і Елен.
Вибач, заплутався? Багато бабусь.
Ні! Ти подав мені кльову ідею!
Ти найкращий у світі друг!
Діти, уже пізно. Готуйтеся спати.
Хто останній, виносить сміття…
до кінця місяця.
Вдалий час для евакуації.
-Я перша до дзеркала! -І не мрій!
Мене не випхаєш.
Бігом, тікайте!
Я хочу почистити зуби.
Ми всі хочемо.
-Я чешу волосся і збилася з ліку. -Я вищипую його з носа й теж збився.
Мамо! Тату!
Лінкольн місяць виносить сміття!
Байдуже. З якої ми частини світу?
-Хто плюнув пастою? -Сім'я Клайда з Франції.
Моя — звідси, Роял-Вудс.
Я не знаю, звідки моя сім'я. А що?
Їдьмо у відпустку й познайомимося з ними.
-Відпустка! -Шикарний готель.
Треба дізнатися, звідки татова сім'я.
-Так, не поспішайте. -Дізнатися зайвим не буде.
Мені лише треба зразок ДНК.
Без уколів. Я боюсь!
Пф-ф. Тату, уколи для аматорів.
Краще б… я… вибрав уколи!
Ох, добре, що я знаю, звідки я.
Не треба!
-Чому він просто не плюнув у пробірку? -Цьому є наукова назва.
Нудно.
-Тату? -Не лоскочіть!
-Ну-ну. -Скінчилось?
Так. Тест показав, що ми походимо з землі,
що римляни називали…
Каледонія.
Скажи звичайну назву, Ліз.
Звичайна назва — Шотландія.
-Шотландія? -У нас там є рідня?
-Круто. -Екзотично.
Міжнародно.
Дорого! Така далека подорож на тринадцятьох?
Нам завжди вдавалося поїхати у відпустку.
-І дітям завжди так весело. -Будь ласка!
Доведи, що любиш нас.
Шотландіє, чекай нас.
Так!
Відкриємо скарбничку! Саме на відпустку ми і збирали.
Де поділися всі гроші?
Що? Ця переможна усмішка сама не відбілюється.
Грошей катма, фарту нема.
Мамо, тату, у нас вийде! Повірте.
Треба лише бути…
трохи авантюрними.
Речі всі зібрав я. Тепер немає вороття.
Я залишу все позаду.
Завтра може не настати, Та в нас є сьогоднішній день.
Не варто марнувати час. Зараз або ніколи.
Зараз.
Лише зараз.
Зараз або ніколи.
Зараз.
Лише зараз.
Лише зараз, Зараз або ніколи.
Я хочу побачити світ.
Хочу робити щось нове.
Хтозна, що ми знайдемо?
Зараз або ніколи.
Зараз.
Лише зараз.
Зараз або ніколи.
Зараз.
Лише зараз.
Зараз або ніколи.
Сім'я Лаудів, вітаємо в Шотландії.
-Ти зміг, Вонючко. -Молодець, бро.
-Лінкольне, ти крутий. -Реально кльово.
-Чудово, сину. -Шотландія!
Як у казці.
-Скоріше б побачити рідню. -Краса.
Нема бутіків, та все одно гарно.
Так чудово, що я навіть не проти сонця.
Пора прогулятися ото тамо.
-У тебе вже акцент, тату? -Добре, що кілт не вдягнув.
-Та невже? Дивіться. -Мої очі!
Кльові коліна, тату.
Боббі не повірить, що я тут.
МАЛА
Ведмедику…
Мала, я так сумую за тобою!
О, Ведмедику.
Дійшли мої смски? Я надсилав щогодини, як ти хотіла.
-Як відпустка? -Тут чудово.
Що? Ти зникла на секунду.
-Я казала, що полюбила Шотландію. -Мала.
-Зв'язок розривається. Не чую. -Мала, я не чую.
-Полюбила Шо… -Мала.
Розривається… з тобою.
Чекай. Що?
Розривається… з тобою.
Дурний телефон.
Лорі пориває з тобою?
Каже, що полюбила іншого!
Та не стій ти!
Хочеш, щоб інший став її Ведмедиком?
Ще чого! Ведмедик лише один, і це я!
Мені пора в Шотландію.
Чекай! Чим я думаю?
Велосипедом до Шотландії не можна…
без шолома.
Отже, познайомимося з Лаудами?
Так!
Запитаємо в рибалки, де їх знайти.
-Так! -Ура!
Вибачте. Ми проїхали пів світу, аби побачити рідню.
-Ми Лауди! Ви не знаєте, де… -Лауди? Лауди!
Лауди!
-Він повернеться? -Не хвилюйтеся.
Лауди мають бути тут. За мною.
Уперед!
О, так!
Кльово!
Відкіля ця вівця?
Вигадливо, але нелогічно. Як і ті двері.
Приємного дня, любий.
-Уважно, пані Тарнберрі. -Дякую, Ангусе.
Колись у цьому місті наведуть лад.
Сподіваймося, пані.
Їм бракує базових знань про двері.
Може, вказівники підкажуть!
БАНК — ЗАТОКА — ЛІС
-Або ні. -Про вказівники теж немає базових знань.
Як мені вирватися?
Чуваки, дивіться!
Дев'ята година, і все чудово.
Щось новеньке.
Тут риба окремо від бульби.
-Рибу на бульбу! -Навпаки!
Тоді риба холодна.
-Це ти холодна риба! -Ти за мене вийшла!
-Божевільня. -Одні навіжені.
Хто тут головний?
Приємного дня, Скотте! Привіт, Скотте!
-Чому ти їх кличеш Скотт? -Шотландія, Scotland — земля Скоттів.
Як життя, Скотте? Ти, мабуть…
Скотт.
Так. Звідки ти знаєш?
Лені?
Бувай, Скотте із Шотландії.
Це був Скотт.
Ангусе, не повіриш, хто тут. Дивись!
Ого, дуй у мою волинку!
-Привіт. -Вітаю.
Усі такі привітні.
Вибачте. А ви справді Лауди?
Так! Звісно!
Тоді вітаємо в Лох-Лауді!
ЛОХ-ЛАУД САНТЕХНІК
-Лох-Лауд? -Саме так, друзяко!
Це місто заснували ваші предки!
Десь 400 років тому Наше село прославила сім'я.
Вона тут заснувала все. Гадаю, ви знаєте ім'я.
Та ми втратили лідерів наших, Втратили шлях.
Це була Лаудів сім'я, Тепер ви вдома, як радію я.
Це місто назвали в честь вас, так.
Важко повірити, Але це місто назвали в честь вас.
МЕЖА МІСТА ЛОХ-ЛАУДА
І 400 років із надією в серці Ми чекали,
За поверненням Лаудів додому Сумували.
І цей славетний замок на горі На вас чекав давно.
О, Лауди, ви повернулися нарешті.
Гей!
Це місто назвали в честь вас, так.
Важко повірити, Але це місто назвали в честь вас.
Це місто назвали в честь вас.
«В честь вас» дивна назва для міста.
Вибачте, але хто ви?
Перепрошую! Я Ангус, сторож Замку Лауд.
І я вітаю вас у домі ваших предків!
Кльово!
Як вишукано.
Оце діло.
Не можу повірити, що тут жили Лауди.
Це як 100 наших будинків.
Оце так!
Чи мої очі обманюють мене? Чи ви не…
Лауди!
Так, я чула пісню, Ангусе. Уся Шотландія її чула.
Наші мрії здійснилися, Мораг! Лауди повернулися через 400 років.
Ну й ну!
Постав мене!
Вибач. Лауди, познайомтеся з Мораг, вона дбає про замок.
О! Не подбаєте про мою валізу?
Лоло! Вибачте.
Не вірю, що Лауди повернулися на законне місце.
Ну, на тиждень.
Тиждень? Не на віки вічні?
Не втручайся, Ангусе.
Сім'я приїхала лише на відпочинок.
Сподіваюся, вам сподобається. У місті є чудове житло.
Хай живуть тут! Це ж їхній родинний замок.
Серйозно?
Так!
Яка чудова ідея.
-Яка я рада. -Можна називати вас тітонька Мораг?
Не чіпайте антикваріат.
-Ох. -Це так і було.
А це я винен.
Пане Ангусе, розповісте про наших предків?
Величнішого роду ця земля не знала!
Нічого собі!
У мене двоїться в очах?
Це давні ми!
Коли це ми позували?
Десять дівчаток і хлопчик. Буквально, як ми.
Дивовижно.
Так!
Ага. Треба ж таке!
Лише тиждень. Один тиждень.
-Бажаєте оглянути замок?
-Так! -Хто останній, той яйце по-шотландськи.
-Ні, не я. -Не чіпати!
У наш час неможливо знайти хорошу прислугу.
Не хуліганити. Ей, ти! Руки геть від гобеленів.
Дайте вгадаю. Усі сестри були особливі, так?
О, так! Усі були виняткові.
Наш затока з роду не бачила нікого краще дівчат Лауд.
Авжеж.
-Та ще був…
-Вонючка! -Лінк!
-Іди сюди. -Швидко!
Вибачте, Ангусе. Маю бігти. Що? Що там?
Ти не повіриш.
Подивися!
У кожної своя кімната!
Лінкольне, дивись.
Я можу спокійно грати.
Круто.
А я — спочивати.
Моторошно.
Тепер відрижка Лани не зіпсує чаювання.
Аякже!
У моїй кімнаті є ванна.
Ага, я помітив.
Я знайшла своє щасливе місце.
Бум-бум!
А в моїй — є подіум!
Стильно!
А моя вміщує комедійний клуб.
У нас усіх власний туалет!
Що?
А пісятиму по 100 разів на день.
Он ти де, друзяко.
Перш ніж ти зник, я хотів сказати,
що найособливішим твоїм предком був герцог.
Герцог?
Ага. Й уяви, ти житимеш у його кімнаті.
Чекайте. Хлопчик на картині — герцог?
-Так. -Чекайте.
Біловолосий хлопчик — це герцог?
Так.
Біловолосий хлопчик із десятьма сестрами, що схожий на мене, — герцог?
Єдиний і неповторний! Найособливіший із Лаудів.
Так!
Повсюди люди знали його ім'я.
Справи його були шляхетні, серце — відважне!
Кльова хата, Вонючко.
Той хлопчик — герцог!
Та на здоров'я, бро.
Ангусе, чому тут усе з драконами?
То ви помітили! Як полюбляєте драконів, я вам дещо покажу.
Ходімо.
Драконів тут вшановують, бо вони частина нашої історії.
Я знала! Дракони реально є.
Дурня якась.
Вони такі ж справжні, як мій кілт.
Насправді, ваші предки мали власного дракона.
І коли сім'я поїхала, вона теж.
Печера дракона!
Розмріялася.
Якщо потрібні докази,
погляньте, що залишив дракон ваших предків.
Ого. Я ж казала!
Здуріти можна!
Пані Лінн, не потримаєте пані Лілі?
Ми сподівалися на повернення Лаудів так само,
як на повернення дракона.
Вилупилося!
Тобто десь гуляє дракон?
Не робіть різких рухів. Повільно. Будьте спокійні!
Ангусе!
Рятуйтеся!
-Драконеня. -Який милий.
Яка мордочка.
Треба дати йому ім'я.
Лела.
Її звуть Лела.
Обожнюю її.
Яка гарнюня.
Біологічно неможливо, але так мило.
Можна її залишити?
Добре, але підгузки я не мінятиму.
-Ура! -Дякую, мамо.
Чувак, що з тональністю?
Що ти робиш, синку?
Герцогую.
У нас на очах?
У тебе ж має бути свій туалет.
Шарф із туалетного паперу?
Панталони в цьому сезоні?
Схоже, Лінкольн зпанталонив. Зрозуміли?
А це що таке?
Ти впізнав королівську особу.
А ви краще приєднуйтеся, бо цей Лауд збирається рулити.
-Вечерю подано. -Все гаразд.
Я зготував усі харчі в замку.
Нема часнику, то я взяв горцю.
Смішно, тату.
Мені індичку!
Залиш мені.
Буріто!
Це все через тебе.
Я з радістю.
Оце так день!
Повернулися Лауди і дракон.
Буріто.
Я рада, що ми приїхали.
Так, міледі. У нас щасливе сімейство.
Дякую, Ангусе.
Буріто.
То що треба, щоби стати тут герцогом?
Тобто?
Я подумав, ми з герцогом схожі,
у нас обох десять сестер, біле волосся, зачіска, зріст…
Дракон.
Оце так! Як швидко росте.
Велика дівчинка!
Тож, на мій погляд, А плюс Б дорівнює я — новий герцог!
Що скажете?
Боюся, не все так просто, друзяко.
Мудрі слова. Слухай Ангуса.
Герцогом стає той, хто поліпшить життя
мешканців нашого міста.
Розумію. Допомогти містечку і стати герцогом.
Легкотня.
Перепрошую, у мене справи.
Бо завтра я загерцогую це місто! Так!
Дурень! Патякати перед тим вітрогоном
про герцогство!
Люди хотіли би нового герцога.
«Люди хотіли би нового герцога.»
Чхати я хотіла на тих селюків!
Вони не селюки, Мораг, а наші сусіди, друзі.
Досить верзти дурню!
Через твоє базікання, у мене на шиї ці хулігани!
Проривайся крізь юрбу, відкидай дівчат, як…
-Стару торбу? -Аби лише дійти до ванни.
Майже віршик.
Ану не нахабній.
Мої предки дбали про цей замок у мирі і спокої
відтоді, як розігнали…
Тобто відтоді, як перші Лауди назавжди поплили геть.
Я не заслуговую, щоби мене викинули у твою жалюгідну халабуду.
Це лише на тиждень.
У тебе буде повно спокою в моєму маленькому замку.
Показати тобі ус…
Добраніч, Мораг.
Духи замку, що в цьому полум'ї.
Викликаю Лауда з моєї сім'ї.
На містичних вітрах, через ваші болота
принесіть дівчинку, що раніше тут жила.
-Котра година? -Пізно.
-Ще ця зміна часових ременів. -Що таке, Люс? Я хочу спати.
Сім'я з цього світу, знайомся з нашою сім'єю з іншого.
Люсілл Лауд.
Зачаровані?
Привид!
При-від!
Вона, як світна в темряві Люсі.
Рада вас бачити і бути вдома після 400 років.
Дракони і привиди?
Тут є все.
Вона буквально літає.
Класно просвічується.
-Любий? -Що?
Ми приїхали знайомитися з ріднею.
Але ж не з жахними привидами.
Я це почула.
-Добрий ранок, Мораг. -Це ваш бандаж, сер?
Не мій.
Дорога Стара Аггі,
ти хитро розігнала королівську шантрапу, аби жити тихо й мирно.
Якби ти лише знала, що нові Лауди повернулися!
На щастя, лише на тиждень.
-Я катаюсь на ній! -Тепер я!
Ви знайшли. Дякую, Мораг.
Бідна Аггі! Що ці тварюки наробили!
Скажіть «А».
Чудово.
Хто тут?
Я…
Пук-пук.
Лише тиждень.
Добридень.
Вгадав. Я от-от стану новим герцогом.
Скажи Мораг відшліфувати корону.
Цього я точно не робитиму.
Раніше я думав, я ніхто,
Бо всю увагу забирають мої сестри.
Та тепер знаю, я можу бути кимось,
Найособливішим Лаудом на цій землі.
ЛІНКОЛЬНА В ГЕРЦОГИ
Я привертатиму увагу,
Усі знатимуть моє ім'я.
Трохи пошумлю в цьому тихому місці.
І ніхто не вкраде мою славу.
Про мене говоритимуть.
Викинь цей комікс, візьми «Ейс Севві».
Пригощаю всіх буріто.
Дивіться мій виступ, Тут фокуси й золото.
Подякуєте потім, бо…
Я буду герцогом.
Це мій час, моя черга бути
новим герцогом в історії.
Я покажу сім'ї своїй:
я готовий керувати.
Я буду герцогом.
Коли допомагаєш людям, Не роби це лиш заради слави
Чи уваги.
Пам'ятай, ти робиш це для них, а не для себе.
Ось це значить жити, як Лауд.
Якщо мрієш про корону, Маєш покращити життя в місті.
Прислухайся до них, Неси справжні зміни.
Бо фокуси й тимчасові дії Їх не влаштують.
Потрібні добрі справи.
Я все зрозумів, Маю бути щирішим.
Ось ключ до перемоги.
Бо якщо все правильно зроблю, Увагу заслужу.
Подякуєте мені потім, бо…
Він буде герцогом.
Це мій час, моя черга бути
новим герцогом в історії.
Я покажу сім'ї своїй:
Я готовий керувати.
Він буде герцогом.
То я покращив тут життя, чи ні?
То як це оформити офіційно?
У нас є коронація.
Герцог!
Як чарівно. У Лох-Лауді буде новий герцог аж цілий тиждень.
На тиждень?
Точніше, 6 днів, 11 годин, 23 хв і 4 сек.
Але хто рахує?
Я танцювала заради туриста?
Та ну його.
Як прикро.
Лінкольне?
Вище носа. Найважче позаду.
Народ обрав тебе герцогом.
Тобі лиш треба вмовити сім'ю переселитися сюди.
Легкотня.
Як вигляд?
Чудово, сер. Що за костюм?
Мій вмовляльний костюм. Патентується.
Вдягаю його, коли треба вмовити сім'ю.
Працює завжди. Так, Ліл?
Пацан. План.
Шотландія, земля, де прославився рід Лаудів.
Ми із сім'єю приїхали сюди знайти предків.
А знайшли куди більше:
наше місто, наш замок, нашу історію.
А найважливіше — самих себе.
Це правда.
Та наша мандрівка скоро скінчиться.
Ні!
Або ми вхопимося за шанс життя і віддамося своїй долі!
Ви спитаєте, як?
Переїхавши в Шотландію, де Лауди житимуть справді шумно!
Шумно й гордо.
Останній кадр щоразу зачіпає. То що?
Я за! Шотландія назавжди!
Та ти просто хочеш стати герцогом.
Що? Ні. До чого тут…
-Ні! -Попався!
-Ні. -Не фарт, Лінк.
Ну, може, трохи через це.
Та переїзд буде корисний усім.
Синку, ми тут на відпочинку. У нас є життя в Роял-Вудс.
-А ще школи. -Друзі.
Шалені фанати.
Ми сюди не переїдемо.
Так.
Мама права. Забудьте.
Відпочиваймо, а тоді повернемося додому…
в наш дім з однією ванною.
Переїжджаємо сюди.
ЛЮБИМО ГЕРЦОГА
-Лінкольн! -Це мій брат.
Королівська сім'я.
Дякую.
Чотири століття в нашій затоці не було герцога,
відтоді, як перші Лауди розбили нам серце,
попливши геть назавжди.
Не вірю своїм вухам.
Віднині, наше містечко більше не буде без герцога.
Лінкольн Альберт Лауд, владою, даною мені…
Кльова палиця.
Це королівський скіпетр.
Владою, даною мені,
я титулую
ем…
я титулую…
Герцога…
Герцога Лох-Лауда.
Так!
У пустому холі кричу, Аби лиш почути луну
І вчасно знайти туалет.
Класики на плитці. Довгі коридори —
Ідеальний дім для нас на все життя.
Замок Лауд, Замок Лауд.
Тут можна все. У нас своє місто є.
Замок Лауд, Замок Лауд.
Багато кімнат, Нарешті є чим дихати.
Замок! Лауд!
Замок! Замок Лауд!
У центрі уваги я, Усі погляди — на Лінкольна Лауда.
Виділяюся з юрби, аби засяяти назавжди.
Титулуйте мене єдиного й неповторного.
Уся увага — на мені, І цього разу — лиш моя.
Замок Лауд, Замок Лауд.
Скільки місця, І ніхто не заважає.
Замок Лауд, Замок Лауд.
Одинадцять дітей І безліч кімнат.
Замок Лауд, Замок Лауд.
Удома добре, але тісно. Нащо повертатися?
Замок! Лауд!
Замок! Замок Лауд!
Замок Лауд!
Хіба не чудово?
Ми, Лауди, ви двоє, тусимо в замку, як у давні часи.
Ненавиджу
Лаудів!
-Який гидкий день. -Шкода, ми не надворі.
Та якщо серйозно, треба обговорити важливу річ.
Наш зв'язок із вічним смутком?
Нє, те, що я скажу, іншим краще не чути.
Люсі, слова Мораг на коронації — неправда.
Моя сім'я поверталася в Лох-Лауд.
Того фатального дня наші серця були повні, як і вітрила.
Ми мріяли повернутися.
Я сумую за лабораторією.
Я — за труною.
Я — за Скоттом. Він із Шотландії.
Ми знаємо.
Дім на обрії. Бачу землю!
Дивіться! Це Лоло. Вона тут, аби супроводити нас.
-Лоло! -Наша дівчинка!
Що з нею? Вона нас проганяє.
-Як нам дістатися додому? -Ніяк.
Дракон забороняє.
Але чому?
За давнім повір'ям, дракон — захисник затоки
і вірний друг герцога, поки не вирішить, що той недостойний.
Кляте давнє повір'я!
Я нічого не зробив, щоби заслужити це. Наказую пропустити нас!
Це марно, дорогий брате. Нашу долю вирішено.
Не посперечаєшся. Мамо, розвертай судно.
А ви всі, прощайтеся з Лох-Лаудом.
Тепер що?
Маєш віддати корону.
Авжеж.
Як сумно.
Я люблю сум, але це занадто.
Чому Мораг бреше, що вони не поверталися?
Наша доглядачка Стара Аггі!
Вона нотувала в щоденник усі події замку.
Можливо, відповідь у тих записах. Де вони можуть бути?
Моя хитра, кмітлива лиходійко, дорога Стара Аггі.
Ти перша звільнила затоку від огидних Лаудів!
Чудова робота, ти велика пустоголова дурепо!
Ти позбулася свого герцога, а я позбудуся свого!
КЛАЙД
Привіт, Лінкольне! Як канікули в найкращого у світі друга?
Ти не повіриш! Моя сім'я королівського роду,
і я новий Герцог Лох-Лауда.
Святі тістечка! Це ж круто!
Раз ти герцог, тепер ти точно особливий.
Ага! Я більше не буду в тіні сестер.
-Так! -Усі слявлять герцога!
Чекай. Як ти будеш герцогом Лох-Лауда в Роял-Вудс?
У них якась програма обміну?
Не зовсім, тому ми…
переїхали в Шотландію.
Клайде?
Лінкольне, як це кльово!
Справді? Яке полегшення. Хочу, аби ти приїхав у гості.
Я теж хочу побувати в Шотландії.
Маю йти, але потім розкажеш про своє нове життя!
ВІТАЮ ВДОМА, ЛІНКОЛЬНЕ
Треба більше кориці.
Який друг.
Сестри! Те, що треба.
Настав час прикидатися.
Я Лінкольна перехитрю Що я йому друг, скажу.
Побачите, я хлопчика зганьблю І Клаудів від себе прожену
Назавжди.
Ні, ні, ні!
Маю зробити більше!
Щоб інших Лаудів тут більше не було.
Хай не переслідують мене.
Мені потрібна корона, аби всі побачили.
Герцогинею маю стати я.
Те, що ти почала,
я клянуся закінчити.
Панування Лаудів у замку зникне.
Бо якщо я хочу спокою,
Герцогинею маю стати я.
Це божевільне місто обожнює хлопчика.
Та я їх розчарую, Яка радість!
І маючи дракона, Зроблю з герцога королівського дурня.
Який прикрий поворот.
Те, що ти почала,
Я клянуся закінчити.
Панування Лаудів у замку зникне.
Бо якщо я хочу спокою,
Герцогинею маю стати я.
Хіба погано хотіти спокою?
Чи я маю відчепитись від сім'ї?
Ні.
Лауди попливуть через моря,
І в місті правитиму я.
Герцогинею буду я.
Мораг.
Ти…. Ти привид!
Ти казала, що моя сім'я поплила назавжди. Неправда.
Я там була.
Я знаю лише те, що мені сказали предки.
Я хочу побачити сама.
-Щоденник Аггі. Де він? -Щоденник?
Не знала, що в неї був щоденник.
Ми за тобою стежимо.
Браво, пані Луна. Браво.
Дякую, Мораг, чувак. Круто!
Саме так.
Але чому ховаєте свій музичний хист під ковпаком?
Я би сказала, якби зрозуміла вас.
Востаннє в місті чули таку чудову гру на волинці
у золоту добу ваших предків.
Ого, мої предки лабали музло?
Вони були майстерні в багатьох речах.
Музиці, моді, спорті, дотепах.
Саме вони наробили шуму в Лох-Лауді.
Як же людям хотілося б,
аби ви, дівчатка, повернули цю золоту добу.
Я січу, що ти несеш.
Перепрошую?
Я в ділі, чувачко! Скажу іншим дівкам.
Лист! Подякуй Лізі, великий металевий жуче.
Я така рада. Ми із сестрами виступимо у містечку.
І ти просто відпадна в новій сукні.
Кумедно.
Для іншого чарівного фокусу
мені треба корона.
Вуаля!
О боже.
Королівська короно, я бачу тебе.
Але герцог голодний, він хоче буріто!
Це я винен. Не дав тобі досить часу на заміну.
Ні, сер! Це були веселі, гарні чари.
Сер Герцог, тепер пора королівських справ,
треба йти в село і служити народу!
Ми з Ліл залишимось і попрацюємо над фокусом.
Сер, люди чекали 400 років,
щоби герцог покращив життя в затоці.
Ну якщо так…
Ліл, у твого брата важливі герцогські справи.
Знакова робота, сер.
Наші димоходи віками чекали ретельної чистки.
Угу. Скільки ще?
Один є. Ще 432.
-Воно того варте, якщо люди щасливі. -Сер, я не знаю, звідки це.
СЕСТРИ ЛАУД!!!
Що? Тільки не це!
Лінкольне? Усе гаразд?
Луна!
Чому король завжди правий? Бо він правитель.
Це Лені Лауд, знаменитість Гайленду.
Ось це справжній талант, люди.
Так!
Дивіться, вона на роликах!
О, так! Споглядайте талант.
Сестри Лауд, ух! Сестри Лауд, ах! Сестри охо-хо!
Бідолашний герцог.
Це нечесно. Я герцог!
Я маю бути особливим Лаудом.
А не бути в тіні своїх сестер.
Я це завжди кажу.
Справді?
Має ж бути спосіб
привернути увагу до нашого дорогого герцога.
Ага.
Може, це?
-Що саме, сер? -Це!
Я полечу на драконі, як мій предок.
Блискуча ідея, сер!
Я вже уявила.
Люди бачать, як ви ширяєте над головами, і славлять вас,
бо, безсумнівно, ви найособливіший Лауд з усіх.
Це буде так круто!
О, так.
Ви й не уявляєте.
Вітаю, мій народе!
Лінкольн?
Уперед, Лело!
Так!
Дивовижно.
Погерцогував.
Давно тут не літали на драконі.
Він намалював своє лице!
Агов! Фанати?
Так!
Час вистави настав.
Лело, що ти робиш?
-Лінкольн! -Братику.
Чому… я не можу… керувати?
-Лінкольн. -Сюди!
-Бігом. -Он він!
-Стій!
З дороги!
Обережно!
О, ні! Оце проблем привалило. Зрозуміли?
-Рятуйте! -Друже, хапайся!
Тримайся, я допоможу!
Ось так.
О, ні.
Не хвилюйтеся. Я все полагоджу.
Я герцог, пам'ятаєте? Дивіться.
Бачите? Як нове.
-О, ні! -Нічого, рибний кіоск у нормі.
Яке полегшення.
Як ти міг?
-Ми вірили тобі. -Я любив той кіоск.
Як ти смієш?
Лінкольне!
-Оце безлад. -Катастрофа.
-Оце так погром. -Яка лажа.
Не сумуй.
Лела зробила те, що треба було.
Ось так.
Мораг треба, щоби ти була велика й сильна.
І в герцогів бувають невдалі дні, сер.
Невдалий день? Скоріше, «найгірший день» у «найгіршого герцога».
Боляче таке чути.
Зараз ви найбільше потрібні людям.
Лінкольне?
Люди, я знайшла його!
-Ти в нормі? -Як справи?
Ми так хвилювалися.
Так, ти реально облажався.
-Лоло! -Не смішно.
Не круто, мала.
Я не закінчила!
Усі ми іноді лажаємо. Навіть я.
Ми порадилися, і завтра допоможемо тобі відбудувати місто.
Правда? Ви найкращі.
Авжеж! Вони ж Лауди!
А люди пробачать мені?
Що-що, але зла наші люди не тримають.
Герцог, геть!
-Ми втратили все! -Геть звідси!
Геть із міста!
Вони лише спускають пару.
-Вони заспокояться. -Потерпи, брате.
Ні, вони мають рацію.
Сер, ні. Благаю.
Я не достойний бути герцогом.
Поїхали додому?
Чао. Па-па!
Не можна, щоби це бачили сторонні очі.
Дорога Аггі, пора мені вершити власну долю.
Ой. Не може бути. Стара Аггі зрадила нас!
Дорогі друзі, завдяки вам Лауди зникли навіки!
Молодець!
Чудово, можна по домах.
Вибачте, мало не забула.
Перш ніж Лауди накивали п'ятами,
вони попросили титулувати мене герцогинею.
А я така: «Я? Що?»
А вони такі: «Так, реально, ти найкраща».
Так незручно було. Але як я могла відмовити?
Займемся ділом. Сурми, мантії, обожнювання.
Мораг, це не…
Владою, даною мені, ля-ля-ля,
Ангус титулує мене Герцогинею Лох-Лауда!
Ти не можеш.
Мовчи, тюхтію.
Святі кілти, ну!
Герцогиня!
Ні!
Лауди такого не робили.
Я там був. Тобі не давали корону.
Ангус, чесніший із найчесніших. Це правда, Мораг?
Знаєте, що? Я могла би збрехати.
Але навіщо?
Визнаю, винна!
Наш народ не заслуговує на брехуху і злодійку!
Ми не терпітимемо цього! Шахрайка!
Дуже добре. Я хотіла по-хорошому.
Але тепер буде по-моєму.
З торгових центрів я вже тікала, але не з країни.
Я не попрощалася зі Скоттом!
Лела!
І з Люсілл.
-Люс, схоже, ти зможеш попрощатися. -Ой!
Кузини!
Люсілл.
У мене убивчі новини.
Це найкращі.
Не цього разу, Люсі.
Мораг украла нашу корону і оголосила себе герцогинею.
-Нахаба! -Що?
Це підло.
Хіба так можна?
Ми знали, їй не можна вірити.
А я повірив.
Боюся, далі гірше.
Як же інакше.
Мораг із драконом виганяє людей із Лох-Лауда.
-Що? -Як?
Використавши давній камінь дракона: він робить доброго дракона злим.
Чекай. Мій політ на драконі.
Тому Лела мене не слухала! Нею керувала Мораг.
Одним словом, село зруйнувала Мораг, не ти.
Усе одно я винен.
Я так хотів бути герцогом, що Мораг обхитрила мене.
Тепер люди втратять свої домівки.
Я маю діяти.
Ні, ми всі маємо діяти.
Ти завжди допомагаєш нам.
Тепер ми допоможемо тобі.
Обережно.
Швидше. Сюди.
-Ангусе. -Побий мене кілт!
Сер! Сестри!
Ви повернулися! Боюся, Мораг геть оскаженіла.
Знаємо. Є план, як забрати скіпетр і врятувати село.
Перший день у ролі герцогині мав приголомшливий успіх!
Нарешті мир і спокій.
-Тест, один, два, три. -Що?
Шоу починається.
Лауди!
-Напрочуд незрозуміло. -Човен, корона, біцепс.
І весела какашка? Що Лені хоче сказати?
Човник, па-па.
Діти!
-Штирборт! -Що це значить?
Не знаю!
Я думала, що позбулася вас!
Ану виходьте, жалюгідні, куці бовдури.
ОПЛЕСКИ — ВІТАННЯ
Отже!
Місія «Забрати скіпетр у Мораг і врятувати село,
і придумати місії коротшу назву» почалася!
Луан, твій хід.
Жила-була герцогиня Мораг, Чиє волосся смерділо, що жах.
Коли корону вона вкрала, усіх розчарувала.
Хто ж хоче правительку-смердючку?
Відчуй цей шум!
Розступись!
Лені, давай!
Ура!
Мої очі!
Відбілювання зубів окупилося.
Вибач.
-Люсі, ти знаєш, що робити. -Мораг, упіймай, як зможеш.
-Зловила.
-Мало не вмерла. Потім пощастить.
Вогонь!
Ангусе! Що відбувається?
-Дорогі Лауди, це божевілля! -Де діти?
Таке, б'ються з вогнедихаючим драконом.
-Сюди. -Чекайте! Я не готовий.
Тепер готовий.
Дуй у мою волинку!
Ось так, Люс! Ближче!
Так. Моя черга. Я зможу.
Ура! Я на драконі.
Я на драконі!
Спокійно.
Вогонь!
-Ти! -Тобі це з рук не зійде!
-Віддай! -Ніколи.
-Ти вкрала. -Це моє.
Лінкольну треба допомога. Покличмо інших.
Наказую віддати!
Наказуєш? То все це заради влади?
Ні, корона гарантує, що ніякі Лауди більше мене не потурбують!
Шкода вас турбувати, але…
Лінкольне!
Ми біжимо!
Ого-го!
-Он він! -Синку!
Ми тут, брате. Не хвилюйся.
Ні, Лело!
Оце ви напартачили.
Треба було плисти геть, поки була можливість!
Приготуйтеся: більше вам не бути шумними!
Вогонь!
Ні!
Зупинись!
Лінкольне!
Ти так хочеш корону? То йди і візьми її!
-Ні! -Не роби цього!
Лело.
-Лінкольне! -Що робити?
Головне, не панікуйте! Не панікуйте!
О, яка шкода. Нема куди тікати.
Не можна йти до мети так.
Краще тобі вибачитися.
О, так, я могла б…
якби була повною дурепою!
А тепер віддай корону!
Ніколи, Мораг.
Для тебе я «Герцогиня».
Можеш мати всі корони світу, все одно не будеш герцогинею.
А ти не будеш особливим!
Лише простим, нудним, Лінкольном Лаудом.
Завжди в тіні сестер, там, де тобі й місце.
Помиляєшся.
Я п'ятий найкращий юний фокусник в Роял-Вудс.
Що?
Що це за чари?
Досить!
Досить фокусів!
Крім одного! Вуаля!
Драконе, знищ цього тюхтія і принеси мені корону!
Що?
О, боже.
Лело!
Запасний план.
Вдалося! Молодець, Лілі!
Я хотіла лише миру і спокою.
-І я їх отримаю! Віддай корону! -Відпусти!
Лінкольне!
Упіймав, Ліл!
Що це?
Лела!
Розумничка.
Зажди, Ріто!
Обережно, любий.
Лілі летить на драконі!
Відпусти, огидна тварюко!
-Це було круто! -Молодці, Лінк і Лілі!
Діточки!
Лело, які ми вдячні.
Браво, Лінкольне.
-Любимо тебе, Лело. -Хороший дракон!
Слава Лаудам, що врятували наш дім!
Слава Лінкольну, який увійде в історію, як найшумніший із Лаудів!
Вибач, що сумнівалися.
Герцог Лауд, ух! Герцог Лауд, ах! Герцог Лауд охо-хо!
Наш герцог повернувся!
Чого чекаєш, Лінк? Надівай цю красуню.
Не надягнеш — я це зроблю!
Відтоді, як ми тут, я хотів цю корону понад усе.
Думав, що з короною я стану особливим, як сестри.
У короні
я думав лише, що вона дасть мені, а не що зробити для вас.
Вибачте, що був егоїстом.
А дехто постійно казав мені, що означає носити корону,
але я не слухав. Вибачте за це також.
Тому цієї корони достойна лише одна людина.
-Ангусе, владою, даною мені… -Друже, ні.
-родом Лаудів… -Я не можу.
титулую тебе Герцогом Лох-Лауда!
Ні, ні, я звичайний сторож.
-Ти значно цінніший. -Ти наша сім'я.
Ти завжди був поряд.
Люди висловилися, Ангусе.
Герцог!
-Дивовижно. -Це наша сім'я.
Привіт, кузини!
Ще дванадцять привидів. Усе добре. У мене все д…
Достойнішого герцога не споглядав я.
Бо ти є справжній опікун нашого дому й нас.
Дякую, Ваше Герцогство.
Оце так, дуй у мою волинку.
-Герцог, що з рибним кіоском? -І з моїм?
А з нею що?
О, боже.
Облиш мене, звірюко!
Дракон справжній вартовий затоки.
Хай вирішить долю Мораг.
Ти прогадав, убогий, смердючий бевзю!
Сам подарував мені мир та спокій.
Що? Ні. Ні!
Лінкольне, як круто, що ти віддав корону Ангусові!
Ти хороший чувак, чувак.
Так!
Ти казав, що не почуваєшся особливим…
Чому?
Ви такі майстерні в усьому.
Виграєте нагороди, вас фотографують і…
І я хотів бути особливим.
Лінкольне, ти і є особливий.
Справді?
Так. Як Ангус дбає про всіх у Лох-Лауді.
Ти дбаєш про нас.
Щодня, бро.
Реально.
Тому ти найособливіший брат у світі.
-Буквально. -Саме так.
-Еге. -Безсумнівно.
Мені достатньо.
Люблю тебе, Лінкольне.
Теплі почуття.
Я шукав всюди і кругом
Те місце, де я маю бути.
Намагався знайти шлях додому,
У ті краї, де міг би співати власну пісню.
Забутий і в тіні,
Як виділитися мені?
Може, тепер я можу бути тут З цього боку океану
З моєю сім'єю, що поряд завжди.
Може, вони і є ключ до всього.
Чи можу я лише для себе знайти зв'язок
І зовсім інший напрямок?
Озираючись на своє відображення
З любов'ю й теплом,
Тепер я знаю,
Що завжди знайду шлях додому.
-Фоткай гарну сторону. -Мозок належить…
Я сумуватиму, друже.
Дзвони, якщо знадобиться герцогська порада.
Гаразд. Зрештою, ти — пацан, що має план.
Патентується.
-Дякую! -Па-па! Ми писатимемо!
До побачення!
Ці канікули ми ніколи не забудемо.
-Саме так. -Буквально.
Прощавайте, фанати! Спробуйте не дуже за мною сумувати!
Шотландія! Нарешті!
Вибачте, я шукаю дівчину на ім'я Лорі Лауд.
Не підкажете, де вона?
Ні!
-Вітаю вдома, друже. -Дякую, Клайде.
Кориці — якраз.
Давай зникнемо
І віднайдемо себе.
Давай зникнемо разом, Давай зникнемо.
Часом усе складається не так, як планував,
Але хороше може статися, Якщо ризикнути.
Я не хочу марнувати час І виступати в перший рядах.
Ніколи не знаєш, що знайдеш.
Давай зникнемо
І віднайдемо себе.
Давай зникнемо разом, Давай зникнемо.
Переклад субтитрів: Ганна Кирієнко