Downloaded from YTS.MX
Jeg fantaserede som barn om at sluge et øjeæble.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Et sært trip.
Jeg blev træt af fantasien og besluttede at realisere den.
Det er let at skære et hoved af.
Da jeg havde gjort det, tænkte jeg:
"Hun ser godt ud. Mon hun smager godt?"
Da forstod jeg, at jeg var en sindssyg morder.
Synet af Edmund Emil Kemper III er i sig selv frygtindgydende.
Han er 205 cm høj og vejer ca. 127 kilo.
Men hans forbrydelser er endnu mere frygtindgydende.
Min far var den første psykiater, der talte med ham.
Jeg har de originale bånd -
- som han optog, da han talte med Kemper før retssagen.
Forsvareren bad ham undersøge -
- om han var tilregnelig, da han forbrød sig.
Jeg tror ikke, at nogen har hørt de bånd siden 1973.
Jeg blev så vred på samfundet.
Jeg sagde: "Jeg vil ramme det, samfundet holder mest af."
De her ting har været arkiveret i årtier.
Øverst ligger en skitse fra retssalen af min far, da han vidnede.
Som barn sad jeg sammen med tegneren, der lavede skitserne.
Jeg er Monty Lunde, Donald T. Lundes ældste søn.
Han var psykiater og undersøgte Ed Kemper.
Det er et billede af min far på kontoret med os fem børn.
På den tid arbejdede han på Kemper-sagen.
Jeg har faktisk et foto af mig og min far.
Det blev taget i 1973.
Han ser ung ud.
Jeg tror ikke, at han fik et eneste gråt hår i hele sit liv.
Han var 173 cm høj og ikke nogen imponerende person.
Før man diskuterede med ham.
Man skal aldrig diskutere med ham. Det lærte jeg tidligt.
Jeg tror, han var den yngste lektor på Stanford Universitet.
Han tog mig med til fængslet, da han interviewede Ed Kemper.
Det var en stor oplevelse for mig.
SAN MATEO-FÆNGSLET
Jeg måtte sidde i venteværelset, men jeg oplevede fængslet.
Jeg kunne høre alting.
Der var larm og lyden af tremmer og folk, der råbte.
Det var et meget kaotisk sted.
Min far talte med Ed Kemper i op til to timer.
- Her er forbandet meget larm. - Ja.
- Hvad har du der? Et lille badge? - Ja, man får det, når man kommer.
Ellers kommer man ikke ud igen.
Men de gav mig et forkert, et til advokater.
De løb nok tør for dem til læger.
Min far har en tør humor.
Jeg har også lidt af det. Da han talte om sit badge ...
At de nok troede, at han var advokat.
Men han var afvæbnende -
- og talte til de der folk som til normale.
Han ville vinde deres tillid.
Jeg vil spørge dig om nogle ting om de forskellige ofre -
- og om din sindstilstand.
Jeg fik pludselig glimt af -
- hvordan det var at slå ihjel.
Små flashbacks, der generede mig vildt meget.
Det begyndte i maj sidste år i Santa Cruz.
Jeg ser på to fotos af mig selv.
Jeg tænker: "Hvor var jeg dog ung."
Jeg hedder Luita Spangler, og jeg tog min bachelorgrad i Santa Cruz.
Jeg gik på universitetet der i 1971.
Universitetet havde kun eksisteret i seks år.
Hele verden åbnede sig.
Jeg var ung og rask. Jeg kunne gøre alting.
Vi var oppe imod 50'ernes indstilling.
"Kvinder går på universitetet for at blive gift."
Det var en vits.
Vi fik ikke universitetsgrader, men mænd.
På den tid kaldtes kvinder, der gik på universitetet for "co-eds".
Det var en forkortelse for "sam-uddannelse."
Det betød, at universitetet optog begge køn.
Men kun kvinder kaldtes "co-eds", og termen var seksualiseret.
Jeg kan ikke tælle alle de pornofilm, der brugte udtrykket.
"Co-eds in Bed" "Co-eds Get It On"
Det var den verden, vi prøvede at nedbryde.
Selve campus ligger på en bakke.
Vi talte tit om "byen på bakken".
Det var uden for selve byen.
Vi skulle jo rundt. Mange havde jobs, men ikke råd til en bil.
Der var busser, men de kørte ikke ret tit, så vi blaffede.
- Hej. - Kom ind.
Det var interessant. Vi mødte andre folk.
Man skulle ikke betale noget.
Og som frigjorte kvinder, der følte sig stærke -
- blaffede vi.
DEN 7. MAJ 1972
Jeg kan lide, at mange piger i Santa Cruz blaffer.
De var mit mål.
Hvad var dit første drab? Jeg har ikke styr på kronologien.
Den første gang var der to piger.
Jeg talte fornuftigt.
Men det var min yderside, der talte. Min facade.
Jeg må virke normal, forstår du.
Den første pige havde store, smukke lyseblå øjne. Enorme.
De ophidsede mig.
Jeg hedder Michael Aluffi.
Mit kælenavn er Mickey. Det fik jeg af min mor for længe siden.
Jeg er født og opvokset her.
I sommeren 1972 blev jeg tilknyttet kriminalpolitiet.
De typiske forbrydelser dengang var tyverier, optøjer -
- ungdomskriminalitet. Den slags.
Men i 1972 brød det ud.
Jeg tog dem til Hayward Hills.
I starten var det skræmmende -
- fordi risikoen var så stor.
Okay. Og hvordan blev de dræbt?
Med en kniv. Det svinede meget.
Jeg smed dem af oppe i bjergene.
Vi står i Loma Prieta-bjergene.
I 1972 var der nogen, der vandrede i området -
- og de fandt et menneskekranium ved siden af vejen. Her.
Det var nedbrudt og kunne ikke identificeres.
Vi kunne ikke bestemme kønnet.
Det var rystende at finde et hoved uden en krop.
Hvilket udyr ville gøre det mod et andet menneske?
Vi gennemsøgte området uden at finde noget.
Vi havde intet at identificere ud fra.
Der var ikke meldt nogen savnede. Vi kunne ikke gøre ret meget.
Jeg smed en masse beviser væk.
Blodige klude og aviser.
Ting, som politiet kunne bruge som spor.
Jeg ville ikke give dem nogen spor.
Ét fingeraftryk, og så havde de mig.
Gerningspersonen var tydeligvis stadig på fri fod -
- så vi vidste ikke, hvad der ville ske.
Men det var starten på et mareridt for Santa Cruz County.
Min søster kom på besøg i går eller i forgårs.
Din lillesøster, som bor i Santa Cruz nu?
Vi stod hinanden nær, da jeg var barn.
Hun var min fortrolige.
Jeg har et bånd her med Allyn Burke, Kempers lillesøster.
Min far synes, at det var godt med supplerende information.
Så han kontaktede Kempers lillesøster -
- for at forstå, hvorfor han var blevet den, han var.
Hun indvilgede i at lade sig interviewe.
Du er Eds lillesøster, ikke?
- Hvor meget yngre er du? - Ca. to år.
- Hvor gammel er du? - 22 år.
Vi begynder med familiebaggrunden.
Kan du huske meget om jeres far?
Han var ikke følelsesmæssigt tæt på os børn.
Han afviste os meget.
Han ville ikke holde om os.
Satte vi os på skødet af ham, sagde han, vi var for tunge.
Min mor sagde, at min bror ændrede sig som toårig -
- fordi han blev afvist.
Jeg er dr. Katherine Ramsland og underviser i retspsykologi.
I 25 år har jeg skrevet om massemordere og seriemordere.
Jeg har studeret Ed Kemper og har skrevet lidt med ham.
Han blev født den 18. december 1948 i Burbank i Californien.
Han havde en fem år ældre søster og den to år yngre lillesøster Allyn.
Han var det mellemste barn.
Hans far Edmund Jr. var tilsyneladende en svag mand -
- og hans mor Clarnell var den dominerende.
Hans far var veteran fra 2. verdenskrig.
Bagefter arbejdede han som elektriker på et atomenergiprojekt -
- og han er berømt for at have sagt:
"At arbejde med atomenergi var at foretrække frem for Clarnell."
Min mor og han skændtes meget, kan jeg huske.
De kunne ikke enes.
Hvis min mor sagde, at han brugte for mange penge -
- og ikke tog ansvar, så gik han ud og drak.
Kan du huske, hvordan han havde det med din bror?
Jeg kan ikke huske, at de nogen sinde havde et forhold -
- et far-søn-forhold.
Clarnell og hendes mand var begge strenge forældre -
- som ikke viste megen varme.
Det var ikke unormalt i 50'erne, men det påvirkede børnene.
I Ed Kempers tilfælde mistede han selvfølelse og selvtillid.
Og det blev værre, da hans far lod sig skille fra hans mor.
Så følte han sig endnu mere afvist.
I de tidlige 70'ere var Santa Cruz et fredeligt område.
Det var "vandmandens tidsalder".
Folk følte sig frie og glade.
For en som mig, der var 24 år, var det vældig sjovt.
Jeg hedder Tom Honig og var reporter på Santa Cruz Sentinel i 70'erne.
Jeg var yngste mand og hyret til det traditionelle begynderstof -
- nemlig politi og retssager.
Jeg anede ikke, at kriminalstoffet ville blive det største stofområde -
- fordi de pludselig fandt et kranium i bjergene ved Loma Prieta.
Sheriffen havde stort set ingen manddrab dengang -
- så vi havde ikke megen erfaring med den slags.
Jeg var helt ny kriminalbetjent, og det blev pludselig min sag.
Man udfordrer sig selv.
På mit kontor ... Vi havde én computer på kontoret.
Den stod i kælderen og var meget forældet, men jeg kunne slå ting op.
Jeg kunne finde folks kriminalsager og den slags.
Bevismateriale som dette blodige klædningsstykke -
- undersøges af laboratoriets afdeling for hår og fibre.
Vi brugte ikke dna dengang.
Faktisk omtalte vi perioden som "kriminalistikkens guldalder".
Det skyldes, at vi brugte alle slags teknologier dengang ...
... mikroskoper, fingeraftryk og den slags.
Ud fra et kranium kan man rekonstruere en persons udseende.
Men Santa Cruz ligger ved kysten.
Der er varmt om sommeren, så nedbrydelsen sker hurtigt.
Inden for få måneder var de fleste bløddele væk.
Men når man finder et kranium -
- kan man normalt fastslå alder og køn.
Men tænderne er jo afgørende.
Vi søger i statens database over savnede personer.
Det omfatter også tandoplysninger, som vi tog -
- og sammenlignede med kraniets.
Det var hovedet af Mary Anne Pesce, en studerende på Fresno.
Jeg havde kun set et foto af hende.
Hun virkede som en attraktiv ung kvinde.
Og tanken meldte sig: "Hvordan kunne det dog ske?"
Afskåret hoved stammer fra kvinde
Jeg hedder Terry Medina, og min makker var Mickey Aluffi.
Vi delte kontor og var gode venner.
Vi havde mange sager sammen.
Mary Ann Pesce var meldt savnet sammen veninden Anita Luchessa.
De forsvandt begge fra Alameda County og var begge studerende.
Politiet i Alameda fandt et vidne, der så dem stige ind i en bil.
Længere kom vi ikke med de to sager dengang.
Det gør mig meget deprimeret.
- At tale om det her? - Ja.
Hvad var det næste?
Det tredje offer? Det var en tur langs kysten.
Jeg tænkte på, hvad hun ville sige-
- hvis hun vidste, at hun snart ville ligge død i et bagagerum ...
... og være parteret dagen efter.
PORTEN ER ÅBEN VELKOMMEN TIL MONTANA
i 1957 fik Clarnell arbejde i Helena i Montana -
- så hun kunne opfostre de tre børn alene.
Nu måtte børnene -
- indstille sig på at bo et helt nyt sted.
Ed begyndte at opfinde bizarre lege, som de legede.
Aktiviteterne dukkede op under nogle af Lundes interviews -
- med den yngre søster Allyn.
Jeg husker mærkelige hændelser fra vores opvækst.
Mine bedsteforældre sendte mig en dukke i en lille kasse -
- med håndsyet dukketøj og den slags.
En dag, da jeg ville lege med hende, var hænderne skåret af.
Han havde skåret hendes hænder af. Det var mærkeligt.
Han er begyndt at tænke på døden.
Vidste du, om han havde fantasier eller drømme?
Jeg husker, at han talte om gaskamre.
Han skulle i et gaskammer, og jeg var gaskammer-manden.
Det var skræmmende.
At han fantaserer om døden er faktisk ikke overraskende -
- for det er en fantasi om total kontrol over andre.
Vi havde en kat, og en dag blev han vred på den.
Så skar han dens hoved af med en bajonet.
Han pakkede delene ind i sin badekåbe og kom dem i en kuffert.
- Hvem fandt dem? - Min mor.
Vi har set grusomhed mod dyr hos mange seriemordere -
- især hvis seriemorderen senere går efter kvinder og piger.
Det er en æske til minde om Aiko.
Det er et avisudklip fra dengang, vi optrådte på FN-dagen -
- ved Lake Merritt i Oakland.
Jeg mødte Aiko, da jeg var ca. 12 år.
Jeg mødte hende på et kursus i koreansk dans i San Fransisco.
Vi var begge enebørn af enlige mødre.
Vi blev næsten som søstre.
Og som andre 12-årige piger talte vi konstant.
Det var en samtale uden ophør.
Det er en dagbog fra min teenage-tid.
Det er første gang, jeg viser den frem.
Jeg har ikke set på den i mange år.
"I dag ringede Aiko."
"Vi gik op på Berkeley UC's campus og fodrede egern."
"I går aftes spiste vi kage og dryppede lys."
"Den 11. marts 1972."
"Jeg mødte Aiko. Hun har forandret sig meget."
Det er sidste gang, Aiko er nævnt i min dagbog.
Sidste gang jeg så Aiko, ventede jeg på bussen.
Jeg så Aiko på den anden side af gaden.
Jeg var så glad, for det var længe siden sidst.
Mens jeg så på hende, stak hun tommelfingeren ud.
Hun ville blaffe.
Og jeg blev fuldkommen rystet.
Vi er kun 15 år gamle. Du store.
Jeg vinkede, men hun så mig ikke. Det var en meget trafikeret gade.
Min bus kommer ...
Og jeg stiger op i bussen.
DEN 14. SEPTEMBER 1972 To måneder efter fundet af kraniet
Den tredje var Aiko Koo.
- Hvor tog du hende op? - Berkely.
Hvad talte I om?
Vi talte i omkring to en halv time.
Om hvad hun lavede i skolen, hvad der var galt med mig.
Jeg sagde, jeg ville begå selvmord.
Jeg fortalte, at hun var blevet bortført.
Hun var samarbejdsvillig.
Jeg bad ikke om sex og rørte hende først, da jeg tapede hendes mund.
Pige savnet Spor efterlyses
Jeg hørte fra politiet i Berkely -
- at en ung asiatisk pige var meldt savnet.
De kunne have gjort, som vi plejede den gang -
- og efterforsket det som kidnapning, hvis der havde været beviser.
Men de troede bare, at det var en bortløben teenager.
Der var så mange bortløbne unge, der blev efterlyst af forældrene.
Det var ikke nødvendigvis mistænkeligt.
Forældrene sagde bare: "Mit barn er væk."
Men det var anderledes med Aiko Koo.
Hendes mor vidste, at hun skulle til dans -
- og hvilken bus hun tog.
Men hun mødte aldrig op på danseskolen.
Og sagen forsvandt nærmest bare i databasen med savnede personer.
SAVNET AIKO KOO
Jeg ved, at hendes mor satte plakater op for at finde Aiko.
Har I set hende? Haft kontakt med hende?
Aiko var så stor en del af hendes liv.
Jeg kan forestille mig, at hendes hjerte blev knust -
- mens hun ledte efter hende.
SAVNET AIKO KOO
Jeg tog hende med hjem i min lejlighed.
Jeg fotograferede hende, efter hun var død.
Jeg anbragte hende i pæne positurer og tog fotos.
Jeg blev hurtigt træt af hende.
Ung danser savnet
Jeg læste artiklen ugen efter. Der var et billede af Aiko.
Og jeg tænkte: "Åh gud, Hazel."
"Du skulle måske have ladet bussen køre?"
"Måske skulle du været løbet hen for at tale med hende?"
Hvordan bortskaffede du liget?
Jeg skar hendes lig op i badekarret.
Jeg gjorde pænt rent. Man kunne ikke se, der var sket noget.
Hun var en lysende stjerne.
Hun ville blive til noget.
Hun ville udrette noget -
- og hun var bare et virkelig dejligt menneske.
Da Clarnell flyttede med børnene til Montana, manglede hun et værelse.
Hun gav de to døtre deres eget værelse, og der var et kælderrum -
- som hun syntes passede til en niårig dreng.
Han følte, at han var blevet forvist til den fængselsagtige kælder.
Var det tanken, at når han var alene på et skræmmende sted -
- ville det gøre ham til mand?
Han var meget ung, men det fyldte meget for ham.
Og der var mørkt.
Man kunne først tænde lyset, når man kom ned.
Han var virkelig bange for det og havde mange onde drømme.
Husker du, om han var bange?
Nogle gange skreg han i søvne.
- Var han sengevæder? - Ja.
Det var der, jeg bemærkede, at han blev bange for mennesker.
Drengen vokser op med følelsen af -
- at han er forstødt og uønsket.
Han vrede begyndte at ulme.
Du sagde, at det var dengang, du fik underlige idéer?
Ja. Sære drømme og mærkelige fantasier om min mor.
- Såsom? - Der byggede sig en vrede op.
Der begyndte at komme et had-kærlighedsforhold mellem os.
Hvilke fantasier havde du?
Jeg udviklede en hel fantasi -
- om at kunne dræbe hele verden, hvis jeg bad nok.
Jeg var i så stor samklang med Gud-
- at hvis jeg bad indtrængende, ville alle dø.
Ed ville ikke bo hos sin mor mere, så i efteråret 1963 -
- tog han en bus til Californien for at finde sin far.
Hans far havde en smart ny kone, Alfreda.
Hun syntes, at Ed var lidt uhyggelig.
Hun var en meget smuk, tysk kvinde.
Jeg fantaserede om hende.
Det gjorde hende nervøs. Jeg sad bare og stirrede.
Det siges, at han så hende uden tøj i soveværelset -
- og så ville hun have ham ud af huset.
Min bror hørte min far sige, at han gav problemer i hans nye liv.
Min bror græd og alt muligt.
Men Freda ville ikke have ham boende.
Så til jul beslutter Eds far -
- at tage Ed med til sine forældre.
De har en isoleret gård i North Fork i Californien -
- ca. 400 kilometer væk.
Han sagde, de skulle på besøg -
- og da hans far rejste, lod han sin søn blive hos dem.
Han havde snydt ham.
Han havde narret ham til at tage med, og Ed kunne ikke komme derfra.
Nu lever han et isoleret og ensomt liv.
Han aner ikke, hvad han skal gøre. Hvor kunne han tage hen?
Jeg har nok samlet 200 piger op på to-tre år.
- Men du dræbte ikke dem alle? - Det er rigtigt.
Jeg samlede nogle meget pæne piger op -
- men der var for mange biler og for mange, der så dem.
Måske ville de huske det.
Så du lod dem gå?
Ja. Jeg kørte dem hen, hvor de ville.
Jeg gjorde det kun, hvis jeg var sikker.
Vi talte med en masse blaffere.
Vi fortalte dem om risikoen og prøvede at få dem fra det.
Folk var selvfølgelig bange.
Men politiet fortalte ikke meget.
Det var mere generelt: "Lad være med at blaffe."
"Gå ikke ind i skoven. Hold jer fra øde kvarterer."
Du ved, alle de der advarsler. Det kom ikke til at ske.
CALIFORNISKE BLAFFERE
Folk ignorerede rådene.
Det er en skræmmekampagne mod blaffere.
De ville bare ikke gøre, hvad politiet bad dem om.
Vi stolede ikke på politiet, og de stolede nok ikke på os.
Vi havde travlt med at demonstrere mod Vietnam-krigen.
Så der var gensidig mistillid.
De lokale troede, at det var en outsider eller en outsider-kult -
- som invaderede området.
At en hippiekult havde noget at gøre med mordene.
Men som tiden gik, afviste vi tanken.
Gerningsmanden måtte kende området ret godt, også skovene -
- så vi mente, at det måtte være en lokal.
Vi leder hele tiden efter et gennembrud.
Jeg tror på, at vi får et.
Og jeg bad til, at det ville ske, før flere blev dræbt.
Jeg var ca.14 år, da en ny dreng flyttede ind i nabohuset.
Han hed Ed Kemper.
Jeg boede noget tid i det hus, som var i lidt bedre stand.
Men jeg boede i huset oppe på bakken dengang.
Ed boede med sin bedstemor Maude og sin bedstefar i det her hus.
Bedstemoderen skrev børnebøger, og bedstefaderen var pensionist.
Han måtte ikke få venner på besøg -
- eller deltage i skolens sociale aktiviteter.
De gav ham en riffel og en hund og sendte ham ud at jage jordegern.
Han måtte ikke se tegnefilm eller læse tegneserier.
Så det var hårdt for ham deroppe.
Er det, hvad han fortalte dig om det?
Han ville ikke være der.
Men han sagde det ikke til nogen. Han holdt det for sig selv.
Jeg er nok en af de eneste, han fortalte det til.
Ed og jeg gik i samme klasse i high school.
Jeg var den laveste, og han var nok den højeste.
Jeg sagde for sjov: "Hvis du generer mig, får du med Ed at bestille."
Sådan nogle ting gjorde vi grin med.
Han kom godt ud af det med folk.
Han var stille og lige flyttet på landet, og det var en omvæltning.
Havde du mange problemer i skolen?
Ja, jeg hadede skolen.
Jeg blev drillet i lang tid på grund af min højde.
Pigerne i skolen fnisede ad min højde.
Jeg tænkte, at de grinede ad mig i stedet for noget konstruktivt.
Derfor fantaserede jeg om at skyde dem.
For at få styr på det ...
Kan du huske datoen for dine bedsteforældre?
Ja, den 27. august 1964.
Eds bedstefar var taget på indkøb -
- og Ed var i køkkenet med sin bedstemor.
Hun læste korrektur på en af sine bøger.
Han tog sin riffel og kaldte på hunden for at gå ud.
Hun råbte efter ham: "Skyd ikke fuglene."
Det bankede på døren. Det var Kip Herring fra sheriffens kontor.
Han spurgte, hvor familien Kemper boede.
Det slog mig, at han virkede meget nervøs.
Han røg en cigaret og virkede meget urolig.
Det måtte være alvorligt -
- hvis sheriffen rykkede ud til det.
Jeg skød hende to gange i hovedet og en gang i ryggen -
- men hun døde efter første skud.
Han fortalte senere, at han mistede kontrollen. Han fik et blackout.
Så hørte han sin bedstefar tage varer ud af bilen.
Så besluttede han på stedet også at dræbe ham.
- Blev de begge skudt? - Ja, med en .22 riffel.
"Bedstefar smilede til mig ... Han måtte ikke se det"
- Føltes det godt? - Ja.
Det var en lettelse at ramme dem, som gjorde mig mest ondt.
Jeg tænkte: "Hvad?" Jeg kunne ikke tro det.
Der var andre, jeg kunne se som mordere, men ikke ham.
Han havde nok intet begreb om, hvilken uhyrlighed han havde begået -
- en 15-årig, der begår dobbeltdrab.
Men han måtte vide, at tingene ville ændre sig.
Han ved, at det er et vendepunkt.
Beboerne i området er selvfølgelig urolige.
De spørger sig selv, om morderen stadig er i nærheden.
For seks måneder siden fandt man et hoved i bjergene.
Og omstændighederne ved det mord er stadig et mysterium.
Hvad med de afskårne hoveder ...?
Det er nok en gammel ridderting.
De dræber og løfter det afhuggede hoved op.
Hun er et trofæ.
Det kønneste ved en flot kvinde er hendes hoved.
Min far udspurgte Kemper i flere måneder.
For hvert besøg udviklede de deres forhold lidt mere.
Dengang havde man ikke en kategori for mordere som Ed Kemper.
Han ville gerne helt ind i morderens hoved -
- og finde ud af, hvilke faktorer der havde ændret ham -
- fra et normalt menneske til en sociopatisk morder.
De lokale ser ikke byen som verdens centrum for mord.
Men det bekymrer dem meget, at en morder er på fri fod.
Der er frygtelige detaljer: "Kranium fundet i Loma Prieta."
Mordofre blev benævnt savnede studerende
Det er aviserne fra dengang, det skete.
Det er min lokale historie fra Santa Cruz.
Mordene ændrede Santa Cruz.
Kvindelig fundet
Det påvirkede så mange i lokalsamfundet -
- og vi talte meget om det i vores familie.
Ed Kemper var min bøhmand. Han var familiens bøhmand.
Der er så mange rygter om Kemper, og hvad han gjorde og ikke gjorde.
Der er mange uhyrlige historier.
Jeg vil gerne til bunds i det og se, hvad sandheden er.
ATASCADERO STATSHOSPITAL 490
Okay, gå fremad.
Efter Kemper dræbte bedsteforældrene, kom han til Atascadero.
Det er et psykiatrisk hospital for voksne.
Okay, sæt jer ned.
Her er den 15-årige dreng. Han er stor, men stadig kun 15 år.
Han er på denne institution med voksne.
Der var 1600 indsatte. 24 var mordere og 800 seksualforbrydere.
Det var hårdt i starten.
Ét forkert ord kunne få mig dræbt, lige så let som i et fængsel.
I de vigtige teenageår er det den slags, han vokser op sammen med.
Og jeg tror, at de lærte ham at dræbe sine voldtægtsofre.
"Du må fjerne beviserne. Ingen af dem må overleve."
De undersøgte ham grundigt og betegnede ham -
- som sociopat og antisocial.
Og han var passivt aggressiv af natur.
Kemper fremstod som venlig og samarbejdsvillig -
- for det havde fungeret for ham i årevis.
Han kunne foregive at være normal, imødekommende og velopdragen.
Men samtidig havde han disse væmmelige mordfantasier.
Ingen anede, jeg havde fjendtlige og supervoldelige tanker.
Atascadero kendte ikke noget til dem.
Ville du nogen sinde have fortalt nogen på Atascadero om dem?
Nej. For jeg ville ud. Jeg måtte gøre alt rigtigt.
Et eneste fejltrin kunne have ødelagt det hele.
Fordi han var godt begavet -
- mente psykiaterne, at han kunne have gavn af mere ansvar.
Så da han bad om at hjælpe med ved de psykologiske test -
- syntes de, det var en god idé.
- Hvem arbejdede du for? - Alle psykiaterne.
Hvad lavede du?
Først spidsede jeg blyanter. Som 19-årig arbejdede jeg mig op ...
Jeg uddelte test, lavede scorer og arkiverede.
Kemper var et manipulatorisk geni.
Han fik psykiaterne og psykologerne til at lade ham -
- se testmaterialets indhold.
Han kunne lære de rigtige resultater -
- af testene og komme ud.
Så du fik et godt kendskab til de forskellige test, ikke?
Jeg var perfekt til dem alle.
Jeg blev udskrevet som rask og kunne få min sag forseglet.
Sagen var der stadig, men ingen kunne få adgang til den.
Fremtidige arbejdsgivere kunne ikke se den.
Edmund Kemper blev udskrevet fra Atascadero i 1969.
De mente, han var helbredt og ville være en mønsterborger fremover.
Da Kemper kom ud af Atascadero -
- fandt han en anden verden end den, han forlod.
Fra 1964 til 1969 havde verden ændret sig.
Der var hippiebevægelsen og "kærlighedens sommer" i 1967.
Kvinder fik uddannelser og blev selvstændige.
Kemper var en konservativ type.
Han var traditionel. Han passede ikke ind hos de langhårede hippier.
Han begyndte at føle, at de var værdiløse mennesker.
Men det, han virkelig så, var kvinderne, der blaffede alene.
De stillede deres frihed til skue.
Det var ikke i orden, så de skulle straffes.
Den uhyggelige historie begyndte her.
Overkroppen af en pige skyllede op på stranden lidt nord for havnen.
Så fandt en surfer en hånd to dage efter -
- 11 km længere mod sydøst.
En betjent fandt ligdele smidt ned fra en klippe ved Carmel -
- ca. 35 km væk på den anden side af bugten.
Syv dage senere skyllede en torso op i Santa Cruz.
Efterfølgende blev ligdelene matchet ved hjælp af røntgen.
De tog fingeraftryk og fandt ud af, det var Cynthia Schall -
- som var meldt savnet i Santa Cruz.
- Hvor tog du hende op? - På Mission.
Det værste var optakten, forstår du.
Når de var bange nok, gav jeg dem håndjern på eller bandt dem.
Jeg købte mig en helt ny .22 automatpistol.
Jeg havde lige hentet den i butikken.
Jeg sigtede bare på hende og kørte videre -
- i stedet for at sætte hende af.
Det er et af mine yndlingsbilleder af Forrest og Cynthia.
Hun havde et yndigt ansigt og var så sød ...
Det er dejligt.
Cynthia var 18. Hun gik på Cabrillo College i Santa Cruz.
Hun boede hos en familie og passede deres børn i sin fritid.
Hun glædede sig til at få en bil.
Det diskuterede hun med sin mor. Min mor.
Hun havde ingen bil, og derfor blaffede hun.
Min mor ringede og sagde, at Cynthia var forsvundet.
Familien, hvor Cynthia boede, fortalte min mor -
- at hun havde været væk i tre dage.
Da Cynthia forsvandt, og vi intet hørte -
- ville jeg ikke foregribe noget, men jeg følte, at det var helt galt.
Så kørte jeg tilbage mod Santa Cruz op i bjergene.
Jeg blæste hendes hjerne ud omme i bagagerummet.
Det var første gang, jeg skød nogen med en .22.
Hendes øjne stod vidtåbne.
Jeg så på tv, at hun var blevet myrdet.
Hele familien var knust.
Vi samledes alle sammen hos min mor -
- og vi holdt en ceremoni for Cynthia.
Det er et godt billede af Candy og Cynthia.
Candice var min anden søster. Hun blev aldrig den samme igen.
Hun blev narkoman og døde, da hun var ca. 33 år.
Så det ødelagde vores familie.
Jeg mistede en god ven ... og jeg savner hende stadig.
Da Cynthia Schall forsvandt, og det stod i avisen -
- spurgte Kempers søster ham: "Du har ikke noget med det at gøre, vel?"
Så hun havde en mistanke.
Jeg havde læst om det i avisen.
Af en eller anden grund blev det ved med at nage mig.
Pludselig slog det ned i mig, det med katten.
Han skar hovedet af den. Jeg tænkte: "Åh, du milde gud."
For at få ro i sindet -
- tog jeg hen til ham for at spørge ham.
Jeg gik ind i soveværelset, hvor han altid så tv.
Jeg sagde: "Det bliver mellem os to."
"Men du havde ikke noget med de mord at gøre, vel?"
Han sagde: "Jeg ventede, at du ville spørge."
"Jeg regnede med, du ville blive mistænksom. Det blev mor også."
"Hun nævnte det, så sig aldrig noget til hende."
Han sagde, at det bare ville blive noget rod.
Der er hun sammen med dig. Hun har noget i munden.
Min onkel tog sig af Cynthias lig, for han var bedemand.
Han ville ikke fortælle os om det.
Det var sådan en forfærdelig ... måde at komme herfra på.
- Jeg havde glemt det digt. - Ja.
"Jeg husker atter denne dag de svundne tiders enkle sang."
"Den minder om den glæde, jeg mærkede engang."
"Den sang, jeg sang, da jeg var ung og livet lyst og let."
"Og toner kaldte gråden frem, når jeg var trist og træt."
"Cindi Schall, '72."
Folk tier stille.
De ved ikke, hvad der er på spil, og de er bekymrede.
Hvorfor sker der alle de mord?
En af grundene er, at vi åbenbart har en lystmorder på fri fod.
Jeg opsøgte både politiet og sheriffens kontor -
- hver dag og spurgte: "Hvad pokker sker der?"
Og politiet sagde: "Vi aner det ikke. Vi har ingen spor."
Dengang var Santa Cruz så lille, at der var meget lidt politi.
De fleste betjente var lokale -
- som ikke var uddannet til større efterforskninger.
Der var mange diskussioner om, hvorfor ligene var blevet parteret.
Er det en, som har forstand på det?
Kan det være en, der engang var slagter?
En læge? Eller noget i den stil?
Vores overvejelser om helheden af disse mordsager -
- indsnævres nu til en, der er meget snedig.
Det virker ikke som et rasende uhyre -
- der dræber ud fra en tilfældig indskydelse.
Det er en, der tænker over sine handlinger.
Han blev bedre til at dræbe.
Han havde sin "morderbil" og sit mordertøj, der var mørkt.
Hvis der kom blod på, kunne det ikke ses.
Hans bil havde et håndtag, som han kunne nå -
- og lægge en læbepomade ned i, så døren ikke kunne åbnes indefra.
Han kunne begå forbrydelser, der var meget svære at spore.
Det er det gamle problem med forskellige distrikter og stater -
- og forskellige politikredse. Og Kemper var klog.
Han skulle samle op her, dræbe her -
- skille sig af med dem her. Han skulle massakrere ligene -
- hinsides genkendelse. Han prøvede at gøre dem umulige at identificere.
Derfor mente mange i politiet, at han var et geni.
Min mor boede i Aptos, som ligger tæt ved Santa Cruz.
Husene lå tæt sammen.
Da Atascadero udskrev ham, sagde de -
- at han ikke skulle være i sin mors varetægt.
For hun var en udløsende faktor for hans vrede.
Men i deres uendelige visdom overdrog myndighederne Kemper -
- til hans mors varetægt.
Jeg boede hos min mor og bidrog ikke økonomisk. Det var mit mål.
Så jeg blev tankpasser og den slags.
Jeg hedder Jim Connor.
Det er mig i 70'erne. Se, hvor flot jeg er.
Før jeg kom ind i politiet, arbejdede jeg for et dækfirma.
Jeg kørte dæk ud til små firmaer rundt omkring Santa Cruz -
- og et af dem var den tankstation, hvor Ed arbejdede.
Mit første indtryk var: "Den mand er en kæmpe."
Og han var et behageligt menneske, der var let at tale med.
Han var bare en flink fyr.
Jeg har altid gerne villet være betjent.
Og jeg blev færdiguddannet politibetjent i 1970.
Jeg tog som noget af det første min politibil -
- og kørte ud for at vise mig for Ed.
Han kom ud, og jeg husker, at jeg var så stolt.
Jeg talte meget til ham om at være betjent.
"Du er en stor fyr og ville blive en god betjent."
Og han sagde, at de ikke ville optage ham.
Det var der gode grunde til at sige. Jeg anede ikke, hvad han talte om.
Jeg troede bare, at det nok ikke var hans kop te.
Jeg var 21 år gammel.
Seksuelt var jeg stadig 15 år, og det er ret bemærkelsesværdigt.
- Havde du aldrig haft samleje? - Jeg havde aldrig været på date.
Jeg følte mig truet -
- fordi jeg slet ikke vidste noget om piger.
Og jeg troede, jeg var steril.
- Hvad siger man? - Impotent?
Impotent er, når den ikke bliver stiv.
Min blev, men der kom intet ud.
Jeg gav for hurtigt op og mistede modet.
Vi står et stenkast fra universitetets campus i Santa Cruz.
For kun en uge siden -
- blev der fundet fire lig i en serie uopklarede mord i området.
I januar 1973 efterforskede vi ca. 13 forskellige mord.
Det var mange for Santa Cruz.
De fleste af vores mord var skuddrab.
Folk fra modkulturer og den slags.
Nogle blaffere. Det eksploderede bare.
Vi var ved at bryde sammen alene på grund af antallet af drab.
En kvinde og hendes to sønner blev fundet dræbt i deres lille hytte.
Og det bliver endnu mere bizart.
En katolsk præst blev fundet knivdræbt i skriftestolen.
Antallet af drab er helt overvældende -
- men man ser på dem og prøver at finde ud af:
Hænger de sammen? Hvad er mit næste skridt?
Og så kommer der et mord til. Det bliver ved og ved.
Jeg tænkte: "Er det en person? Er det to personer?"
"Er det flere? Hvad foregår der?" Jeg kunne næsten ikke klare det.
Bakker, smukke og grønne, til at vandre, campere og fiske i.
Det er et dejligt sted at være.
Det er det stadig, men noget forfærdeligt er kommet til.
For det er også her, hvor 13 mord er blevet begået på seks uger.
Santa Cruz er perfekt til den type forbrydelser.
Det er sjældent, at man på fem-ti minutter kan komme fra bymidten -
- ud i skoven og ud midt i ingenting.
Der er afsondret og nogle steder meget øde.
Så hvis man vil skjule eller skille sig af med et lig -
- er det et perfekt sted at gøre det.
Endelig begyndte de kvindelige studerende i Santa Cruz -
- at tage advarslen mod at blaffe alvorligt, og vi så en ændring.
- Blaffer du? - Kun hvis det er meget nødvendigt.
Og kun med kvinder nu.
- Hvorfor? - Jeg er bange.
Hvorfor holdt du op?
På grund af alle de underlige ting, der sker ...
... voldtægter og parterede piger og den slags.
Vi arbejdede seks-syv dage om ugen i 12-14 timer -
- for at få styr på alt det her.
Vi havde ingen spor og i lang tid ingen mistænkte.
Fyren ... Han slettede sine spor virkelig godt.
Du kom tilbage til din mor. Hvad hed hun?
Clarnell Strandberg.
- Hun arbejdede på UC? - Ja.
Hun var administrativ assistent for en collegeforstander.
Jeg hedder Isebill Gruhn og kom til universitetet i Santa Cruz i 1960.
Jeg arbejdede sammen med Clarnell Strandberg på Stevenson College.
Jeg var akademisk medarbejder, hun var administrativ assistent.
Mit indtryk af Clarnell -
- var i begyndelsen, at hun var genert.
Når jeg gik forbi hendes kontor, og hun ikke havde travlt -
- spurgte jeg: "Hvordan går det?"
Hun var ikke ret meddelsom. Hun sagde: "Det er ikke let."
En dag så jeg en meget høj ung mand -
- hente hende i bil. Det var en sedan.
Dengang havde mange af os folkevogne -
- og andre små biler, og det var en stor bil.
Jeg spurgte: "Er det noget familie?"
Og hun sagde: "Ja, det er min søn."
Han var en høj ung mand.
Han adskilte sig ikke fra de hovedparten af de studerende.
Han så hverken mistænkelig eller skummel ud.
Men jeg så aldrig nogen interaktion mellem dem -
- såsom et knus eller en arm om skulderen på hinanden.
Bar hun på en byrde? Det tror jeg.
Var han kærlig over for din mor eller dig?
Kyssede han hende, eller ...?
Han kyssede hende godnat og den slags.
Donald Lunde, som undersøgte Kemper -
- talte også med hans lillesøster.
Han talte med Allyn og fik mere viden fra hende -
- i form af bekræftelse og perspektiv på familielivet.
Hun fik en til at føle sig skyldig.
Hun sagde altid: "Du elsker mig ikke."
Hun kunne være virkelig led, hvis hun blev vred.
Hun kunne stikke kniven ind, og det ramte min bror.
Hun kunne nedgøre ham og sige: "Du ligner din far."
Hun talte for meget, når hun skulle tie stille.
Man skal ikke presse folk for langt-
- og hun gik altid for langt.
På en måde gentog han sin fars forhold til hende.
Hans far var allerede hans rollemodel:
"Sådan klarer man Clarnell. Man råber ad hende."
Du skulle bare have kendt min mor.
Hun kunne få folk helt ud i tovene, forstår du.
"Du spilder dit liv, ligger foran tv'et hele dagen."
Hendes yndlingssætning var: "Bare vent, til du selv bliver 52."
Min mor ønskede sig en god familie, men min far spolerede det.
Han ødelagde det hele tiden.
Jeg kunne godt lide, at han var perfektionist.
Det har jeg nok arvet.
Jeg har noget med perfektion.
Jeg stræber altid efter det bedste.
Kemper er nu blevet sin far -
- og har det samme bitre forhold til sin mor.
Drak din mor?
Hun begyndte at drikke meget og blev deprimeret.
Hun beholdt med nød og næppe sit job.
Og hun og min bror havde mange problemer.
De kom op at skændes, når de begge drak.
Kemper og Clarnell var begge alkoholikere. De drak meget.
De var ikke bange for at sige deres mening.
De skændtes voldsomt om, hvorvidt han skulle have en tandrensning.
Fredelige situationer kunne eksplodere.
Jeg opbyggede vrede, og fjendtlighed og had fik frit løb.
De gamle fantasier kom tilbage.
Jeg hadede de meget flotte og smarte rige piger.
Jeg kunne ikke tale med dem og konkurrere med de små rige fyre.
Jeg havde et mindreværdskompleks.
Jeg var ovenpå, når jeg havde kontrollen.
Lokalsamfundet var nervøst.
Der var ingen mistænkte ...
De ville have politiet til at gøre mere -
- fordi de frygtede, at det var dem næste gang.
Hver myndighed havde sit eget vandingssted.
Vores var The Jury Room.
Vi talte om de sager, vi arbejdede på.
Der gik betjentene hen efter arbejde for at koble af.
Jeg plejede at tage et par drinks på hjemvejen.
Der kom betjente fra politiet og endda færdselspolitiet -
- anklagere, efterforskere og den slags.
Ed kom der nogle gange og drak en øl sammen med os.
Du hang ud på Jury Room med nogle af betjentene?
Ja. Det var der, de drak, når de fik fri.
Jeg ville ikke være alene.
Når jeg var alene, blev jeg mere og mere anspændt.
Især efter det, jeg gjorde.
- Kunne du lide betjente? - Jeg ville gerne være en af dem.
Han var ret stille.
Han sad der bare og tog ikke meget del i samtalen -
- men han lyttede og drak sin øl.
Jeg fik fem-seks øl og bagefter syv tequilaer i træk.
Jeg lod, som om jeg var en dum lille fyr, når jeg var ude.
Ingen ville tro, at Ed kunne gøre den slags horrible ting.
Overalt spurgte folk mig, hvad der skete.
Eller de spurgte til mordene, og hvor tæt vi var på at arrestere nogen.
Vi anede på det tidspunkt ikke, hvem det kunne være.
Vi havde slet ingen spor.
Politiet ledte efter en smart person, og det var jeg ikke.
Ed er bare et grødhoved. Han er flink, men gør ikke noget som helst.
Jeg følte mig nogle gange virkelig smart, fordi jeg snød dem alle.
Andre gange blev jeg trist, fordi de ævlede -
- om blaffende piger -
- og hvilket kryb der dræbte dem. Og jeg vidste det jo.
Jeg vidste, hvem det var.
Jeg tror, at Ed Kemper overlevede på -
- at han kunne være, hvad enhver situation krævede.
Noget af det, som vi ved om psykopaters hjerne -
- er at de ikke er tæt forbundet med en given identitet.
De kan være alt muligt, for de er ikke forpligtet på sandheden.
De kan fortælle dig en anden historie, end de startede med.
Hvis du ikke køber den, så skifter de bare.
Troede du nogen sinde, at han ville dræbe dig?
Engang, da vi var små, rensede han min fars .22 riffel.
Man kunne kalde det min brors, for min far var der aldrig.
Vi var alene i stuen, og den gik af. Den pegede mod mig.
Jeg flyttede mig en smule, og den ramte en reol.
Jeg har aldrig overvejet, om det var med vilje -
- for han sagde bare: "Hov!"
Jeg lærte Rosalind at kende -
- fordi vi begge tog kurser i kvindestudier.
Vi var begge lesbiske og kom i de samme kredse.
Hun var virkelig god til at lave tærter.
Alle var glade, hvis de blev inviteret på tærte.
Hvis du kan tænke dig en ærkeamerikansk lesbisk feminist ...
Sådan var Ros.
Ingen står stille og lægger hænderne om jeres hals.
De kværker jer og smider jer ned på gulvet.
Det er Alice. Hun og jeg gik til karate sammen.
Vi var begyndere, men hun gik op i det.
Hun sparkede godt.
Det var ikke selvforsvar, for det mente vi ikke, vi behøvede.
Vi var udødelige.
De forsvandt begge i februar.
- Hvem kom efter Cynthia Schall? - Rosalind Thorpe og Alice Liu.
- Tog du dem sammen? - Den ene efter den anden.
Liu ville nok ikke sætte sig ind, for hun var en forsigtig blaffer.
Hun ventede, til hun så en anden i bilen.
- Så Rosalind sad der? - Ja.
Vi lignede et par.
Og jeg havde en P-tilladelse, så jeg kunne parkere overalt.
- Hvor kom den fra? - Min mor.
Hun gav ham en P-tilladelse til hele universitetsområdet i Santa Cruz.
Han sagde, at han ville bruge biblioteket.
Folk, der så skiltet i forruden, ville tro, han var studerende -
- eller medarbejder, og regne med, at det var sikkert.
Dengang stod der vagter ved indkørslen til universitetet -
- men med tilladelsen kørte man lige igennem.
Politiet var ikke særligt proaktive.
Deres første reaktion, når en kvinde forsvandt, var:
"Piger i den alder forsvinder så tit. De kommer tilbage."
Men de her kvinder stak ikke af hjemmefra.
Ros flygtede ikke fra sin bofælle.
De levede allerede selvstændige liv.
De havde intet at flygte fra.
Og deres forældre svor, at de ikke ville blaffe.
De ville ikke køre med nogen. De var sidst set på campus -
- ikke blaffende et sted uden for campus.
Ja, vi fokuserede på studenter og ansatte -
- for at finde et muligt motiv.
Og så opstod der også en underlig mistanke.
Hvis de ikke vil køre med en mand, vil de måske køre med en kvinde.
Det kunne være noget lesbisk.
Det var interessant, for de interviewede mig -
- og stillede spørgsmål om det lesbiske samfund.
Og jeg flippede helt ud.
Tony, du skal hen til de andre. I skal dække det flade område.
Da pigerne forsvandt, var der en stor eftersøgning -
- på campus, hvor de sidst var blevet set.
Når du ringer, så ring til kommandocentralen ...
Jeg deltog i en organiseret eftersøgning.
De inddelte os i grupper efter terrænets sværhedsgrad.
Vi gik gennem bjergene.
Jeg var i meget god form, så jeg var i den gruppe -
- der gik i det hårde terræn.
Vi gik med cirka to meters afstand.
Jeg husker, at mens jeg gik -
- og så grundigt til begge sider -
- hørte jeg Ros' stemme inde i mig.
Jeg kunne høre hendes stemme.
Jeg tror, jeg prøvede at holde hende i live.
Men det stod mere og mere klart, at jeg ikke ledte efter en -
- med et brækket ben eller sådan noget.
Vi ledte efter et lig.
Alice Liu og Rosalind Thorpe blev sidst set den 5. februar.
Deres lig blev fundet øst for Castro Valley.
Begge piger var blevet halshugget, og den enes hænder var skåret af.
Vi vidste, det var dem på grund af deres tøj, og de var blevet skudt.
Informationen spredte sig omgående i hele samfundet.
Vi lukkede os alle inde i os selv -
- med vores individuelle reaktioner på grufuldheden.
Det mareridtsagtige ...
Det oversteg vores forestillinger.
Samtidig med fundet af de seneste ofre -
- fik vi et af de største gennembrud, vi hidtil havde fået.
Der var et skyderi i Santa Cruz.
Der blev udsendt en efterlysning af et køretøj.
Køretøjet blev stoppet ikke langt derfra, og personen blev arresteret.
En 25-årig mand fra Felton er blevet sigtet for flere mord.
Myndighedernes teori er, at det er narkorelateret.
Herbert Mullin på 25 har tidligere været sigtet -
- for mord på medlemmer af familien Gianera -
- familien Francis og på Fred Perez.
V begyndte at sammenstykke hans liv.
Folk kendte ham som Herbie.
Han brugte hallucinerende stoffer, LSD og en masse pot.
Herbert Mullin dræbte folk af skøre grunde.
Han havde en teori om, at ved at dræbe nogen -
- mindskede han risikoen for et dødbringende jordskælv.
Han passede på beskrivelsen af en, der var set ved tidligere drab.
Hvilke drab? Dem alle? Vi anede det ikke.
Vi håbede, at det var ham, der stod bag dem alle.
Så vi fik det lidt bedre med os selv.
Da Mullin blev fanget, åndede samfundet lettet op.
De troede, at mareridtet var slut. Seriemorderen var blevet fanget.
Vi ved, at han har dræbt ti mennesker.
Det er ti ud af hvor mange mord?
Herbert Mullin er anklaget for ti ud af 15 mord i dette område.
Men Mullins forbindelse til drabene omfatter ikke de parterede.
Vi vidste, at Mullin stod bag nogle af drabene -
- og sikkert en god del af dem.
Men kun dem, hvor ofrene var blevet skudt.
Der var stadig de ofre, der var blevet parteret.
Det stod os klart, at der var en anden person derude -
- der dræber folk på en anden måde og af andre grunde.
Vores arbejde er ikke afsluttet.
Vidste du, at din bror havde skydevåben og knive?
- Skydevåben, ja. - Tænkte du, at det var ...
- ... nok ulovligt? - Det virkede underligt.
Jeg ville ikke se hans våben, men han sagde: "Jeg har en ny pistol."
"Den skal du se." Jeg gik med til det.
Han havde håndjern, som han satte på mig
Jeg sagde: "De er pæne, men tag dem af nu."
Han ville vise mig mere, og jeg sagde: "Tag dem af!"
Jeg blev meget vred og stampede i jorden.
"Tag dem af!" Så låste han dem op og fjernede dem.
Han sagde: "Jeg demonstrerede dem bare."
Så købte jeg en Magnum, en fin skyder med et sekstommers løb.
- Du købte dem legalt? - Ja.
Jeg var lidt paranoid omkring det.
Nogen kunne nævne det, så politiet ville lede efter mig.
I april 1973 arbejder vi stadig på at opklare alle mordene -
- og jeg får information om en våbenhandler -
- der har solgt et skydevåben til en Edmund Emil Kemper III.
Det er et stort våben, en .44 Magnum.
Det er det våben, Dirty Harry brugte.
Det er et stort våben.
Salget fik dem til at undersøge denne person -
- og de opdagede, at han tidligere var blevet dømt for et dobbeltmord -
- og at hans sag var blevet forseglet.
Det rejser spørgsmålet om -
- hvorvidt hans tidligere domme kan bruges mod ham.
Vi er ikke sikre, så vi beslutter -
- at konfiskere våbnet, til vi får en juridisk afgørelse.
Huset til venstre er nummer 609AB -
- og lejligheden til højre er 609A, hvor familien Kemper boede.
Min makker og jeg gik hen til huset. En bil standsede.
Jeg sagde til min makker: "Lad os tale med ham."
Jeg gik hen og sagde: "Undskyld, må jeg tale med Dem?"
Jeg identificerede mig. Han sagde: "Naturligvis".
Og han steg ud af bilen. Og han steg ud af bilen.
For han var enorm.
Vi forklarede situationen for ham. Han var samarbejdsvillig og venlig.
Han sagde: "Den ligger i bagagerummet."
Da han tog nøglerne frem for at låse op -
- trak min makker og jeg instinktivt ud til hver sin side af bilen.
Han trak sig væk, jeg åbnede bagagerummet og fandt våbnet.
Jeg tog det og gav ham kvitteringen.
Han fortalte senere, at havde vi ikke delt os, da han skulle låse op -
- ville han måske have dræbt os begge.
Måske var jeg paranoid -
- men da de tog skyderen, besluttede jeg at stikke af.
Så slår det mig. At dræbe min mor.
Jeg hedder Don Smarto. Jeg er præst i Dallas.
Jeg er kommet i fængsler i ca. 40 år -
- og jeg tror på, at folk kan ændre sig.
Jeg kom i fængslerne for at forkynde for de indsatte.
Vi filmede også deres vidnesbyrd om at have fundet troen på Gud.
Den 10. februar 1993 er en dag, jeg nok aldrig glemmer.
BEHANDLINGSFÆNGSLET VACAVILLE
Vi filmede i californiske fængsler, og det sidste var Vacaville.
Jeg havde filmet to indsatte, og den tredje kom ind i lokalet.
Han er 205 cm høj og vejer 158 kilo.
Jeg blev forbavset, men jeg anede ikke, hvem han var.
Tak, fordi du vil tale med os i dag.
- Hvor længe har du været fængslet? - I 17 år.
Du mødte Kristus et usandsynligt sted. Hvor var det?
I hullet, mens jeg var i arresten.
Jeg kunne enten spilde resten af mit liv og lægge mig til at dø -
- eller begynde at leve.
Det varede måneder. Det var meget grimt.
Det var både det værste og det bedste-
- for på de tre år lærte jeg mig selv at kende -
- mine følelser, hvem jeg var.
Jeg blev for første gang et menneske i stedet for en karikatur.
I pausen hvisker en fængselsbetjent til mig:
"Du ved godt, hvem du taler med, ikke?"
Jeg sagde: "Nej, slet ikke."
"Det er seriemorderen Ed Kemper."
Jeg vandt hans respekt, og det endte med -
- at vi skrev sammen i fire år.
Jeg har ikke vist brevene til nogen i 27 år.
I det første brev kaldte han mig "mr. Smarto".
Men det blev hurtigt til "Don".
Jeg mærkede, at vi brev for brev udviklede et forhold.
I min korrespondance med Ed veg jeg aldrig tilbage fra at spørge.
Jeg ville vide, om hans omvendelse var ægte -
- og at der faktisk var et menneske i det, som verden så som et uhyre.
Selvfølgelig ville jeg meget gerne spørge om hans mor.
Og han skriver her: "Kære Don"
"Du spurgte, om jeg elskede min mor."
"Den er svær. Umiddelbart burde svaret være 'ja'".
"Men jeg følte aldrig den kærlighed."
"Husker jeg den skæbnesvangre nat for over 20 år siden?"
"Selvfølgelig. Minderne har brændt sig ind i min hjerne."
Du sagde, at du sov dårligt -
- fordi du tænkte meget på, hvad du havde gjort ...
Jeg har altid svedt meget. Nu sveder jeg også i hænderne.
Må jeg få en cigaret til? Jeg løber nok tør, fordi jeg taler for meget.
Min far talte med Ed Kemper ca. seks gange.
Hen ad vejen lukkede Kemper op for detaljerne om mordet på moderen.
Det er som bekendt en uhørt forbrydelse.
Hvad han gjorde ved hende var i særdeleshed uhørt.
Tilbage til emnet. Vi talte om din mor.
Hvad skete der den langfredag?
Jeg gik hen til hendes værelse, hvor hun lå i sengen med en bog.
Hun skulle til at slukke lyset. Hun så mig kigge ind.
Jeg gik ind. Hun sagde: "Vil du tale hele natten?"
Jeg sagde: "Nej, vi kan tale i morgen."
Jeg gik tilbage til mit værelse og røg cigaretter i en time.
Ed fortalte, han gik tilbage til sit værelse.
De to sider i ham lå i strid.
Den gode side og den mørke, onde side i ham -
- diskuterede i timevis: "Skal jeg dræbe hende?"
"Skal jeg? Skal jeg ikke? Skal jeg?"
Og til sidst vinder den mørke side.
Jeg gik tilbage til hende, da hun sov.
Jeg stod og så på hende i to-tre lange minutter.
Jeg blev meget nervøs indvendigt. Meget ophidset.
Det havde været en barnedrøm i mange år, og nu gjorde jeg det.
Jeg stod med en kniv og en hammer. Den var meget skarp.
Han havde en tømrerhammer og tæskede hende ihjel, mens hun sov.
Som om det ikke var nok, skar han hovedet af hende.
Jeg lagde hammeren, tog kniven og skar hendes hals over.
Jeg skar hendes hoved helt af.
Så skar han hendes tunge ud. Det er jo den, vi taler med.
Så fjernede han hendes stemmebånd og ville smide dem i affaldskværnen.
Struben hang ud.
Jeg bandede, smed den i affaldskværnen og tændte den.
Det føltes som en poetisk retfærdighed.
Så fortæller han, at han stak sin penis ind i hendes mund og ...
... havde sex med sin mors hoved.
Jeg havde oralsex med hovedet.
Det var en af mine frustrerede, syge ungdomsfantasier.
At han dræber sin mor, er en af de værste ting, et menneske kan gøre.
At dræbe sin egen mor siger jo meget om forholdet.
Min fars konklusion var nok, at Kempers fundamentale problem -
- var forholdet til moderen.
I et af brevene skriver han: "Jeg skreg ad hendes livløse hoved."
"Min stemme blev hæs og gjorde ondt. Jeg var udtømt, men tilfreds."
"Ja, jeg var tilfreds"
Han brugte selv ordet "udtømt". Det var slut.
Hans mål var at befri sig selv ...
... for den person, der havde skubbet ham ud over kanten.
- Hvad gjorde du så? - Jeg begyndte at køre rundt.
Jeg lagde alle mine våben i min bil.
Jeg drak mere øl og blev fuld.
Jeg kørte af sted næste formiddag ved ti-tiden.
- Vidste du, hvor du skulle hen? - Østpå.
Jeg kørte i 28 timer i træk.
Jeg tog NoDoz. Fire-fem stykker ad gangen. De holdt mig vågen.
Når effekten begyndte at klinge af, tog jeg bare nogle flere.
Hvad hvis politiet havde stoppet dig?
Jeg havde et haglgevær og en .30 karabin. Jeg var veludstyret.
Jeg havde over 200 patroner. Vi kunne få en lille skudveksling.
Det var i påsken 1973.
Det er en tid til eftertanke og samvær med familien -
- og noget tid til at slappe af.
Og så brister boblen.
Jeg kørte, til jeg virkelig ikke kunne køre mere.
Jeg vidste ikke, at den vestlige del af Colorado var så øde.
Jeg troede, det var fordi jeg var afsløret.
At politiet var ude efter mig.
Da jeg kom til de meget høje bjerge-
- begyndte jeg at tænke på at melde mig.
Jeg var på arbejde fra midnat til kl. 8 om morgenen.
Vi kaldte det for hundevagten.
Man drikker kaffe, der sker ingenting.
Så ringer telefonen pludselig. Andy, som betjener radioen -
- taler med den, der har ringet op.
Han sagde noget i retning af: "Jeg vil ikke vække ham."
"Ring igen i morgen." Så lagde han på.
Jeg kunne ikke tro det.
Det var natten til tirsdag, og de vidste stadig ingenting.
Telefonen ringer igen.
Andy siger noget i retning af:
"Ed, jeg sagde jo, at jeg ikke vil vække ham."
Jeg spørger, hvem han taler med. Han siger, det er Ed Kemper.
Jeg tog røret og sagde: "Hej Ed, det er Connor. Hvordan går det?"
Han sagde. "Jeg kender jer. I ved, at det er mig."
"Jeg ved, at I vil slå mig ihjel."
Jeg sagde: "Ed, jeg aner ikke, hvad du taler om."
Han sagde: "Jeg har dræbt min mor. Jeg vil gerne melde mig."
Jeg sagde: "Hvor er du?" Han sagde: "I Pueblo i Colorado."
Jeg lagde hånden over røret og sagde til den anden betjent:
"Ring til politiet i Pueblo, og få dem til at arrestere ham.
Jeg fik fat på Mickey Aluffi og trak ham ud af sengen.
Jeg tog telefonen, og det var Jim Connor.
Han sagde: "Kender du en Ed Kemper?"
Jeg sagde: "Ja, jeg tog et våben fra ham for ca. en uge siden."
Han sagde: "Han er i Pueblo og vil melde sig selv for nogle mord."
"Han bad mig kontakte dig, for du ved, hvor han bor."
Så kl. 5 om morgenen står jeg i undertøj -
- og taler i telefon, og jeg føler blodet løbe fra hovedet.
Jeg blev kold over det hele.
Jeg må over til hans hjem.
DEN 24. APRIL 1973 KL. 05.20
Den morgen parkerede jeg nøjagtigt her.
Når jeg nu ser hen på huset ...
Det føles, som om det var i sidste uge, ikke næsten 50 år siden.
Den vagthavende og jeg gik rundt i kvarteret -
- for at undersøge, om nogen havde set eller hørt noget.
Beboerne i lejligheden ovenpå sagde, at de syntes -
- at der havde været en underlig lugt i et par dage.
Vi går herhen.
Vi gik om bag huset og brød ind gennem et vindue.
Ja, der er et stakit med en låge. Vinduet er lige indenfor.
Da jeg gik ind, slog lugten mig i møde.
Når man har lugtet et lig, glemmer man det aldrig. Og det var det.
Vi gennemsøgte lejligheden overfladisk.
I moderens soveværelse åbnede vi skabsdøren.
Og der var et lagen. Jeg glemmer det aldrig.
Når man trak det lidt til side, så man kød, hår og blod.
Så vi kunne bekræfte, at det var det værst tænkelige.
Jeg ventede på teknikerne og flere politifolk.
Så gik vi ind i soveværelset og trak sengen ud fra væggen.
Og hele vejen fra puderne ned til gulvet var der fyldt med blod.
Og midt i blodet på gulvet er der faktisk -
- et stykke papir. Et halvt ark.
Ja, det husker jeg. Vi fandt hans tilståelse.
"Jeg er ikke sjusket og inkompetent. Jeg er bare i tidsnød."
"Klokken ca. 5.15, lørdag."
"Hun behøver ikke lide mere."
Ja, det var hans besked til os.
Jo længere vi kom ... Vi trak skotøjsæsker ud fra skabet -
- og vi fandt ligdele.
Arme, hænder, fødder, ben.
Jeg løftede et håndklæde, og et ansigt stirrede lige på mig.
Det var hans mors afskårne hoved.
Det overraskede mig, for nu at sige det sådan.
Der er meget, jeg ville ønske, at jeg aldrig kommer til at se igen.
Så trak vi os tilbage. Vi gik ud.
Vi vidste ikke endnu, at der var et lig til i huset.
Vi opdagede det ikke med det samme.
Det var hendes bedste veninde ...
Hun blev fundet død i skabet ved hoveddøren.
Hun så ud til at være banket ihjel.
- Hvad med Sara Hallett? - Det var et alibi for min mor.
Jeg tænkte, at jeg kunne køre og håbe det bedste -
- eller invitere hendes veninde.
Min mor tog tit et sted hen, når hun havde fri.
Hun kunne tage med en veninde til byen.
Og Sally var en plausibel grund til, at hun var væk hele påsken.
Jeg kværkede hende og løftede hende op.
Hun var død på fem minutter.
På de her billeder ... Det ligner den blodige BH, vi fandt.
Vi fandt også ID-kort og andre ting fra andre ofre.
Vi begyndte at indse, at han var vores co-ed-morder.
Mickey Aluffi og en af hans kolleger var kørt ud til Eds hjem.
Endelig var vi tæt på at kunne opklare nogle af disse drab.
Så jeg ventede på politiet fra Pueblo.
Jeg sagde: "Du må give mig et par minutter, Ed."
Han fortalte mig lidt om, hvordan han dræbte sin mor.
Og så sagde han. "Pokkers! Strømerne er kommet."
Han smed røret, og jeg hørte råb i baggrunden.
De råbte: "Ned på hænder og knæ!" Eller noget i den stil.
Jeg var tilbage på kontoret -
- og jeg talte med myndighederne i Pueblo.
Peter Chang kom ind, og han spurgte mig:
"Har du god kontakt med ham?" "Det tror jeg."
Så sagde han: "Pak en taske. Vi skal til Colorado."
Da vi kom til Pueblo -
- meldte vi os på politistationen. De kom ind med Kemper.
Han så på mig og sagde: "Hej Mickey, hvordan har du det?"
Så det sagde mig, at vi faktisk havde god kontakt.
Han genkendte mig og ville tale med mig.
Og derefter væltede informationerne ud.
Vi talte med ham i fire-fem-seks timer.
Han fortalte os alt om sine ofre ...
... hvor han havde skaffet sig af med ligene ...
... og ting, vi ikke drømte om.
Aptos ligger lidt syd for Santa Cruz. I morges kl. 5.30 -
- fandt politiet ligene af to kvinder.
Den enes hoved og højre hånd var skåret af.
Anklager Peter Chang kom tilbage efter afhøring -
- af den 205 cm høje Edmund Kemper i arresten i Pueblo.
Men Chang gav meget få informationer om ham.
Afhængigt af vejret og hvilken vej, de vælger -
- kommer han hertil mellem fredag og mandag.
Mandag vil vi stille ham for retten for mordet på moderen -
- og for mordet på hendes veninde.
Efter nattens forhør besluttede vi -
- at han skulle til Californien hurtigst muligt.
Vi stoppede på en tankstation. Han skulle på toilettet.
Sagen var så berygtet, at da vi kom ud fra toilettet -
- stod der en flok tilskuere, og han gik frem og tilbage foran dem.
Han nød det virkelig.
Jeg sad til højre for ham på bagsædet i tre dage.
Han var meget gemytlig og venlig.
Det mest markante, jeg lagde mærke til, mens vi var sammen -
- var, at han var så nøgtern.
Han huskede det hele og følte slet ingen anger.
Det er nok de tre vigtigste ting, jeg fik ud af turen.
Det er højst sandsynligt, at Kemper kommer op til -
- Santa Cruz-bjergene i weekenden.
Vi spurgte ham, om han ville vise os, hvor ligene var -
- for det var ikke nok med en beskrivelse.
Nogen skulle sige: "Det er lige her."
Det indvilgede han i, for familierne har brug for en afslutning.
Jeg kunne gå ud og finde ...
... en arm, han skar af Aiko Koo.
Og det var første gang, vi fik at vide, hvad der var sket med hende.
Jeg læste om Aiko i en avisartikel om Edmund Kemper -
- og at han var ansvarlig for at have taget hendes liv. Og ...
... da jeg læste den artikel -
- brød jeg sammen. Jeg græd og græd. Jeg kunne ikke tro det.
Jeg havde meget svært ved at forstå -
- hvad der var sket med min veninde.
En del af mig genoplever smerten ved tabet -
- men jeg må sige, at der også er en glæde -
- ved at mindes sådan et vidunderligt venskab.
Det var en vidunderlig oplevelse -
- jeg havde sammen med Aiko i de år.
Det var utroligt, at han ville gøre sådan noget så tæt på sit hjem.
Han begravede et af ofrenes kranium i sin mors baghave.
Han fortalte mig, at han havde fjernet ansigtet fra kraniet -
- begravet kraniet og lagt ansigtet ovenpå. Jeg spurgte ham hvorfor.
Han sagde, at han ville have, at hun altid skulle se op på ham.
Hvis hoved blev begravet i baghaven?
Det var Schall, den fjerde studerende.
Jeg husker, at jeg så ned i det hul -
- og vidste, at ...
Der var jo engang en smuk ung kvinde, som jeg så billeder af ...
Og hun kom så skrækkeligt af dage.
Det ... Det var en svær dag.
Jeg tænkte på alle de mennesker, han havde dræbt.
Og hvis en dommer havde beordret mig til at tage ham ned -
- til floden bag retsbygningen og skyde ham, havde jeg gjort det.
Så meget påvirkede det mig.
Santa Cruz er i venteposition.
Borgerne følger nøje med, mens efterforskerne -
- og anklager Peter Chang opbygger sagen mod Edmund Kemper III.
Hvis det havde været en krimi, ville Kemper ikke have været den mistænkte.
Han var ikke iøjnefaldende eller bare bemærkelsesværdig.
Han var nok den mest tilbageholdende fyr på 205 cm -
- der nogen sinde er set.
Selv folk, som kendte ham, kunne ikke forbinde det med ham.
Og når man lytter til ham -
- virker han velbegavet med et stort ordforråd og meget velformuleret.
Han lever ikke op til forestillingerne om en skurk.
Vi måtte hente ham tidligt om morgenen -
- køre ham til Santa Cruz, møde hans advokater, bruge dagen i retten -
- møde hans advokater igen og køre tilbage til San Mateo.
Og han ... Vi måtte passe på.
Vi måtte ikke indlede en samtale med ham.
Men han er en snakkesalig og social person.
Han talte hele tiden med os.
Der kørte en dame i vognbanen ved siden af os.
Hun stak hovedet ud ad vinduet for at tørre hår, mens vi kørte.
Det ophidsede Ed Kemper.
"Hun er ikke koncentreret om sin kørsel. Hun burde have en bøde."
"Hvad tænker hun dog på?"
Jeg tænkte: "Det er en underlig bemærkning."
Burde hun have en bøde? Fyren har lige dræbt otte personer. Det ...
Det hænger ikke sammen.
Jeg dækkede sagen og alle høringerne. Og som med alt andet i livet -
- er der dage, hvor tingene påvirker en mere.
En dag så jeg mig tilbage, mens de gennemgik beviserne.
Jeg så faderen til et af ofrene. Jeg tror, det var Rosalind Thorpes far.
Og udtrykket i hans ansigt ...
Det udtrykte så stor smerte.
Det gik rent ind, og jeg ...
Jeg begyndte at græde i retten. Jeg kunne ikke standse.
Det er ikke ret professionelt for en hårdkogt nyhedsjournalist.
Jeg prøvede at skjule det, men tårerne løb.
Jeg sad i retten.
Folk råbte ting som: "Dræb det svin."
Ed Kemper tilstod det hele.
Der var ikke tvivl om skylden, men om hans mentale tilstand.
Forsvaret anførte, at han var sindssyg -
- og ikke vidste, hvad han gjorde.
De prøvede at bevise, at han havde mentale problemer.
Tror du, du er sindssyg.
Ja, men det er trist.
Min far talte med Kemper mange gange. Forsvaret bad ham undersøge -
- om han var sindssyg, da han begik forbrydelserne.
Og samtalerne og undersøgelserne af hans familie og forhistorie -
- bragte ham et stort skridt videre i forståelsen af -
- hvilken usædvanlig type morder Kemper var.
Men han kom aldrig helt til bunds i -
- om han sagde sandheden til min far og udtrykte sine sande tanker.
Så han ville se, om der var nogle fortrængte erindringer -
- begravet i hans underbevidsthed.
Så han gav ham Amobarbital, som er en slags sandhedsserum -
- for at trænge ned i Kempers underbevidsthed.
Han ville se, om der var noget, der ikke kom frem under samtalerne.
Jeg indgiver midlet langsomt, og du skal bare fortælle, hvad du føler.
Det bevæger sig langsomt op gennem min arm.
Jeg føler en kildren i næsen.
- Jeg var meget anspændt. - Ja.
Jeg var bange for, hvad der skete, men nu er jeg slet ikke bekymret.
For at kunne give Amobarbital -
- måtte Lunde få en aftale med det lokale hospital.
Det var et af flere barbiturater -
- som militæret undersøgte for at se, om det omgik forsvarsmekanismerne -
- så folk slappede af og sagde mere.
Det er helt anderledes i dag.
Det er helt anderledes. Facaden og løgnene er væk.
Jeg dræbte folk.
Jeg kunne ikke lade være.
Hvad tvang dig til det?
Koo-pigen. Hun var sød.
Men slap jeg hende, ville hun angive mig, og så var det slut.
Jeg var allerede straffet for mord.
Men jeg ville tage billeder af hende, så det ikke skete igen.
Jeg kunne bare se på billederne.
Hun havde mange danse og en stor fremtid foran sig.
Jeg ville ikke gøre hende noget, men jeg var jo startet.
Og jeg havde strenge regler, som jeg måtte minde mig selv om.
Hun var den eneste, som jeg virkelig ikke ville gøre noget -
- fordi hun var, som hun var.
Her er noget skyld, iblandet det bizarre behov for ...
... at dræbe en kvinde.
På ét plan synes han at forstå -
- at han gør noget forfærdeligt.
Men det sætter sig igennem, som om han ikke kan gøre andet.
Jeg spiste ligene. Noget af lårene.
- Lige efter drabet. - Nej, jeg skar stykker af.
Jeg gemte dem længe, før jeg spiste dem.
For jeg ville ikke dræbe flere -
- og så kunne jeg tø noget op og spise det.
Men du ville spise af ligene for at tilfredsstille ...?
Det var erotisk. Det var erotisk nok.
Det vakte mange følelser og tanker til live igen.
Så du prøvede at undgå flere ofre -
- ved at spise noget af et andet?
Det var kun små stykker kød.
Han indrømmer kannibalisme. Det er en del af hans behov for at besidde.
Han vil ikke kun dræbe og skære hende ud -
- han vil tage del i hende, som om det bringer hende ind i ham.
Så kan han genopleve følelsen af at have magt over hende -
- og at hun nu tilhører ham.
- Jeg behøvede ikke være ærlig. - Det er sandt.
- Det er let at lyve. Det er sandt.
Jeg føler, at jeg er i slutningen af et trip.
Afsluttende procedure i Kemper-sagen i dag
Efter undersøgelsen skulle min far aflægge rapport til forsvaret om -
- hvorvidt han mente, at Kemper var sindssyg.
Min fars forlegenhed bestod i, at juridisk set -
- agerede Kemper rationelt.
Han skjulte sine forbrydelser og passede på politiet.
Han tænkte meget over, hvordan han begik sine forbrydelser.
Fordi han forstod, hvad han gjorde, var det juridisk set svært -
- at sige, han var sindssyg.
Men psykologisk set mente min far, at han var sindssyg.
I Californien afgøres juridisk sindssyge -
- efter den såkaldte "M'Naghten Rule".
Alle psykiatere, der undersøgte ham, sagde, han vidste, hvad han gjorde.
Han vidste, at det var forkert imens. Så han var ikke sindssyg.
Psykiater erklærer Kemper ikke-sindssyg
I Santa Cruz blev Edmund Kemper dømt for at have dræbt otte -
- sin egen mor og syv andre kvinder.
Kemper blev kendt skyldig i otte drab -
- og blev idømt livsvarigt fængsel.
Det betyder, at han skal sidde i fængsel resten at livet.
Da retssagen er slut, og han er dømt, er det en stor lettelse.
Jeg kan ikke sige, hvor lettede vi var.
Anklagerne havde en svær opgave, for det var en sag med ekspertvidner -
- om sindssyge og tilregnelighed.
Vi følte, at retfærdigheden skete fyldest.
Vi gik ud fra, at han ville blive henrettet, men det skete ikke.
Kemper fik faktisk dødsstraf.
Efter han blev dømt til døden af dommer Harry Brauer -
- blev loven ændret, og dødsstraffen blev erklæret ulovlig.
Så straffen blev livsvarigt fængsel uden mulighed for løsladelse.
Man kan sige, at Ed Kemper narrede en masse mennesker.
Det gjaldt for psykiateren på Atascadero, retssystemet -
- hans mor og hans venner.
Men desværre gjaldt det også hans ofre. Det er det værste.
Narrede han dig, Mickey?
Jeg ...
Det kræver et meget ærligt svar, ikke?
Ja, han smuttede igennem maskerne.
Kemper afsoner på en sikret anstalt -
- Vacaville i Californien.
Han er afsondret i en afdeling med kun få andre indsatte.
I alle årene har han siddet i samme fængsel.
Det er næsten 50 år.
Han er nu 73 år gammel, har haft et slagtilfælde og er svækket.
Han har lukket sig inde og vil ikke tale med nogen som helst.
Han har besluttet at trække sig væk.
Så da jeg filmede Ed Kemper -
- er det måske hans sidste kommunikation nogen sinde -
- til noget menneske eller verden.
Der er jo blevet skrevet meget om dig.
Da du kom i fængsel, blev du beskrevet som et vanvittigt uhyre.
Hvor ændret er den Ed Kemper, vi ser foran kameraet nu?
Jeg er stor. Og man skulle tro, at en i den størrelse -
- har tendens til vold, aggression og underkuelse.
Jeg stræber mod det stik modsatte.
Så for 16-17 år siden, hvor jeg blev opfattet som venlig -
- og afslappet, var det en facade. Nu er det ægte.
Ed Kemper er en meget sammensat person.
Han indser, at han hele livet har kæmpet en indre kamp -
- mellem den gode og den onde Ed Kemper.
Men nu har han fundet fred med Gud.
Han sagde, at hvis han blev benådet, ville han være missionær.
Han ville besøge indsatte med AIDS og give dem sakramentet.
Og jeg tror, at han på sin egen måde -
- prøvede at sige: "Der er noget godt i mig."
"Jeg kan lide at hjælpe andre. At besøge syge indsatte trøster mig."
"Jeg håber at bringe bare en smule trøst."
"Prøver jeg at retfærdiggøre mig selv? Er jeg blåøjet?"
"Jeg må tro på, at noget i mig kan frelses."
"Med venlig hilsen Ed Kemper"
Jeg tror, at folk i fremtiden vil spørge mig:
"Tror du, at du møder Ed i Himlen?"
Og mit svar er ja.
Jeg kan ikke se ind i folks hjerter. Det kan kun Gud.
Men ud fra det, jeg har set ...
Ja, jeg tror det.
Og det vil gøre folk meget vrede.
Jeg tror ikke, at frelse er mulig. Jeg har hørt det tit.
Jeg tror, at de siger til sig selv -
- at de er anderledes. Men det er de ikke.
Uanset hvad ... Han kan sige, at han har fundet fred.
Hvis han har, bringer det mig ikke noget godt.
Jeg ønsker ikke, at han skal finde fred. Jeg har ikke fundet fred.
De vil aldrig finde fred.
Hvem kan frelse Ros? Hvem kan frelse Alice?
De er jo døde. Intet kan bringe dem tilbage.
Hvis drabsefterforskere påstår, de er upåvirkede -
- tror jeg ikke, de er ærlige. Fordi ...
Det er inde i en, inde i ens sind.
Jeg tænker ikke på det konstant, men det dukker op nu og da.
Hvad disse kvinder gik igennem ... Jeg kan ikke glemme det.
Der er ting, man aldrig slipper, og det vender tilbage nu og da.
Men man kan lære at leve med det.
Det, de mord gjorde ved Santa Cruz -
- burde aldrig være sket.
Men jeg er glad for, at vi kom igennem det.
Det er en periode, vi nok aldrig vil glemme.
Ed Kemper betaler for sine handlinger.
Og jeg må tilstå, at når jeg kører forbi Vacaville Statsfængsel -
- tænker jeg på ham, men så fortsætter jeg.
Jeg har altid haft mange fantasier.
Pigerne var den ene ting, jeg ikke kunne klare.
De forbandt mig ikke med co-ed-morderen, før de blev dræbt.
Jeg regnede med at holde gang i min lille serie af drab længere.
Du er ved at løbe tør for bånd?
Tekster: Tine Demandt Iyuno-SDI Group
\h