Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
När fartyg är ute på havet…
…och det blir problem,
kan de kasta en överbord.
Att göra den här dokumentären är farligt för dig.
Det finns många risker.
Om du är rädd för att dö, åk hem.
Jag heter Ali.
Det där är jag.
Så länge jag kan minnas har delfiner och valar intresserat mig.
Mitt intresse för havet
inspirerades av dokumentärfilmer
av till exempel Jacques Costeau, David Attenborough och Sylvia Earle.
Deras filmer öppnade en ny värld för mig,
fylld av överdådig skönhet, färg och liv.
Jag drömde om att utforska våra frodiga hav, precis som de gjorde.
Att få filma det märkvärdiga naturlivet som pågick under ytan.
Efter college arbetade jag med andra dokumentärer
men vid 22 var jag redo för att göra en egen film
om hur otroliga haven var.
Där finns upp till 80 % av allt liv på jorden.
Det mesta av haven är ännu outforskat,
så de verkade som en varaktig inspirationskälla.
Men det dröjde inte länge innan min romantiska vision förändrades helt.
…strandad val som hittades denna vecka hade mer än 30 plastpåsar i magen.
Det är den 29:e strandade valen av denna art i Europa på två veckor.
Detta är den längsta sammanhängande…
…spolats upp…
I Storbritannien dog fyra andra i ett antal strandningar nyligen…
När jag började höra om strandade valar,
även på min egen del av kusten,
tvingades jag acceptera nya sanningar.
Vilka enorma följder vår påverkan på haven hade.
Att valar spolades upp, med magar fulla av plast
var knäckande inte bara på grund av deras intelligens
utan även för att de håller havet vid liv.
När delfiner och valar hämtar luft ger de näring åt fytoplankton,
som tar upp fyra gånger så mycket koldioxid
som Amazonas regnskog,
och producerar upp till 85 % av syret i atmosfären.
I en värld som hotas av klimatförändringar
borde vi skydda dessa djur för att skydda planeten.
Jag insåg att om delfiner och valar dör, så dör havet.
Om havet dör, dör även vi.
De döda valarna tydde på en dyster framtid.
Plast invaderade varje vinkel och vrå av haven,
med stora sopområden som ansamlades mitt på oceanen,
som Det stora stillahavssopområdet.
I själva verket dumpas motsvarigheten till ett lastbilsflak varje minut i havet,
och adderas till de över 150 000 000 ton skräp som redan finns där.
Plasten bryts ner till små fragment som kallas mikroplast,
som nu är minst 500 gånger fler än stjärnorna i Vintergatan,
och som tas upp av alla djur i havet.
Våra hav har blivit en giftig plastsoppa.
Jag själv var en stor del av problemet.
Namninsamlingar och nyhetsbrev räckte inte för att skydda det jag älskade.
Så efter det gjorde jag vad alla Jacques Costeau-fans skulle göra.
Jag blev en plastpolis. Jag gav pengar till insamlingar för världshaven.
Jag städade stränder
och hade alltid med mig egna bestick och en vattenflaska.
Mitt uppdrag var att sätta stopp för sugrör, plastbestick och plastpåsar
och alla engångsprodukter.
Jag tänkte göra allt för att sprida budskapet.
-Seaside Fish and Chips. -Hej. Jag heter Ali.
Kan ni byta ut era plastsugrör för de dödar valar och baby-sköldpaddor?
Hallå?
Jag gav inte upp kampen mot plast-pesten.
Det här är min första strand. På en timme har jag insamlat tre påsar med plastskräp.
Snabbmatsförpackningar, bestick, sugrör och allt möjligt.
Jag har hittat Nemo.
Mot nästa strand.
Men hur mycket jag än städade, fanns det alltid mer skräp och fler döda djur.
Efter flera månader
när jag hade börjat undra om det fanns nåt bättre sätt,
fick jag höra detta.
Japan kommer att återuppta kommersiell valjakt,
och lämnar Internationella valfångstkommissionen.
Japanska jaktfartyg avseglade mot Antarktis i tisdags.
De tänker döda valar trots det globala förbudet.
Detta var vad jag vaknade upp till.
Japan tänker återuppta valjakten i Antarktis.
Jag visste att plast dödar valar och delfiner,
men valjakt var nåt som jag trodde var förpassat tilli historieböckerna.
Det har funnits ett globalt förbud mot valjakt sen 1986.
Men flera länder har fortsatt jaga under radarn,
och värst av dem är Japan.
Det vore mycket svårt att filma eller göra nåt åt valjakten i Antarktis.
Men det fanns en plats söder om Japan där man kunde se verksamheten från kusten.
En plats som heter Taiji
där varje år över 700 delfiner och små valar drivs in i en vik och slaktas.
Jag ville veta hur stort hotet från Japans valjakt är jämfört med plast.
Jag träffade en aktivist som arbetat med denna fråga i åratal, Ric O'Barry.
Japans regering vidtar åtgärder för att ingen ska få veta detta.
Om du åker dit och inte är försiktig, kan du få ett långt fängelsestraff.
De vill bli av med folk som är emot deras krig mot delfiner.
När man visar sig i Taiji, kommer polisen genast.
De bevakar en. De följer efter en överallt.
Yakuzan, högern, regeringen, fiskarna, man har alla emot sig.
De avlyssnar ens samtal.
Hotell-tv:n filmar en när man är på sitt rum.
Du vill veta vad som kommer hända dig i Taiji?
Tänk på att de övervakar dig, och de försöker ta reda på:
"Hur kan vi oskadliggöra honom?"
Men om det är så farligt,
och det finns andra viktiga frågor,
som plastskräp, varför resa till Taiji?
Att filma i Taiji är mycket viktigt. Om vi inte gör nåt åt detta,
hur ska vi kunna rädda världshaven?
Om du inte kan åtgärda detta? Som inte är större än en fotbollsplan.
Jag hade många fler frågor men delfinjakten skulle just börja
och att resa till Taiji kunde hjälpa mig att förstå hur vi ska rädda världshaven.
Jag kunde fortsätta plocka upp skräp,
eller ta reda på om det fanns nåt större hot.
Jag släppte allt annat, övertalade min sambo Lucy att följa med,
och med planer på att avslöja sanningen tog jag nästa flyg till Japan.
TAIJI - SÖDRA JAPAN
CIVIL POLISBIL & TAIJIS POLIS
-Vart är du på väg? -Vi är bara på besök.
Semester?
Semester. Ja.
Kör försiktigt.
Tack.
Vad sjutton?
Från och med då eskorterades vi av poliser,
hemliga poliser, civila poliser
och kustbevakningen som följde oss överallt.
HOTELLRUMMET I TAIJI
Är det polisen?
Ja. Vi går ut bakvägen.
OVANFÖR HAVSVIKEN, KL 05.30
Vi kom till Taiji och nästa morgon åkte vi ut till hamnen.
Snart började båtar bege sig ut till havs. 13 eller så. De var borta i flera timmar.
De återvände i formation, med svart rök efter sig.
De slog på stolpar i vattnet för att skrämma delfinerna närmare land,
och driva dem in i havsviken där jag står nu.
Det är svårt att se. Det plaskar väldigt mycket.
De brottas med delfinerna.
De gillar inte att vi filmar.
Polisen letar efter oss.
Det är mycket svårigheter med att filma.
Drevet på delfinerna har stöd
och finansieras av underhållningsindustrin som äger marinparkerna.
En levande delfin är mycket dyr.
Det mest inbringande är därför att fånga unga delfiner och valar,
och sälja dem till marinparker.
Fångenskapen i betongakvarier
saknar allt som gör livet värt att leva för dem.
De hindras från allt de behöver göra.
De tvingas till allt de inte vill göra.
Jag hade alltid gillat marinparker, men aldrig tänkt på hur djuren hamnat där.
Nu när jag inser sambandet med valjakten
tänker jag aldrig besöka dem igen.
I Taiji var det samma sak varje dag, båtar gick ut, delfiner drevs in,
och det oundvikliga infångandet och masslakten om och om igen.
Snart hade vi varit där i över en vecka, utan att fatta varför de dödade dem.
Döda delfiner gör ju inga konster.
Lucy, visa igen vad du upptäckte.
Jag har kollat statistiken,
År 2000 - 2015 dödades 12 delfiner för var och en som tillfångatogs. Varför?
Jag vet inte varför de dödar delfinerna.
Om det är delfinparkerna som ligger bakom drevet på delfiner,
varför dödas de delfiner som delfinparkerna inte vill ha?
Det finns ingen anledning.
Ingen köper delfinkött.
Varför inte bara släppa dem?
Svaret på den frågan är skadedjurskontroll.
Fiskarna ser delfinerna som konkurrens.
De äter för mycket fisk,
så om de dödar delfinerna,
blir det mer fisk över åt dem.
Slakten på delfinerna är i själva verket en reaktion
på överfisket som pågår i Taiji.
Om delfiner fick skulden för överfisket,
hjälpte det inte att bojkotta marinparker.
Vi besökte en lokal fiskehamn ett stenkast från Taiji.
KII-KATSUURA - SÖDRA JAPAN
Men vi märkte genast att det inte var nån vanlig fiskehamn.
Ali.
Ali, vad är det?
Det här är bara tonfisk. Det här är tonfiskindustrin.
Vi hade hamnat i en av världens största tonfiskhamnar,
där man fångar blåfenad tonfisk, världens dyraste fisk.
En av dessa såldes för 3 000 000 dollar på Tokyos fiskmarknad.
STATUS: STARKT HOTAD
Jag hade läst om dem.
De var som havets geparder, varmblodiga och väldigt snabba.
Men priserna gjorde att de väldigt snabbt var på väg mot utrotning.
Nu återstår mindre än 3 % av arten. De frodades för några decennier sen.
Det finns alla sorters tonfisk här. Detta säljs till hela världen.
Det är en miljardindustri som hotas av överfisket.
Klart delfinerna får skulden.
Ursäkten att delfinerna äter för mycket fisk var en lögn.
I själva verket dödar de delfiner som syndabock för överfisket.
Så kan de fortsätta inom den lukrativa tonfiskindustrin
och slippa ta sitt ekologiska ansvar.
Ett av världens största tonfiskföretag
tillhörde Mitsubishi
som kontrollerar 40 % av den hotade blåfenade tonfisken.
Vi gjorde ett överraskningsbesök på deras huvudkontor.
Kan vi få göra en intervju?
Vi har frågor om er jakt på en hotad art, och sambandet med dödandet av delfiner.
-Vårt företag har sagt nej. -Ja.
Nej till alla intervjuer?
Ja, alla intervjuer.
De ber oss att stänga av kamerorna och ge oss av.
Åter i fiskehamnen märkte jag att tonfisk inte var den enda värdefulla fångsten.
Hajar fanns överallt
och alla fick fenorna avskurna.
Sluta filma!
-Stäng av! Stäng av kameran! -Varför får jag inte filma?
Hajfens-branschen är en miljarddollar-industri
och har ofta mycket kriminell inblandning
och maffialiknande styrning.
De gillar inte folk med kameror
för de vill inte att deras skumraskaffärer avslöjas.
Hajar i hela världen dödas för fenorna.
Fenorna exporteras till Asien, främst Kina för hajfensoppa,
som har hög status.
Den har lågt näringsvärde och smakar inte mycket,
och kan kosta över 100 dollar per portion.
Att se så många hajar förlora sina fenor, och bli utslängd från hamnen,
gjorde mig nyfiken.
Vi fick inte veta mer om delfinjakten i Taiji,
så vi beslöt att ta reda på mer om hajarna och industrins inverkan på världshaven.
På andra sidan havet ligger Hongkong,
även känt som Hajfen-staden.
Vi fick se gator fulla av hajfenor,
och stora mängder som lastas av i varje hörn.
Vi försökte ta närbilder,
men fick samma reaktion igen.
Gå er väg! Nej!
Får vi inte filma?
Tänker du slå mig med en stol? Okej, vi går.
Ingen fotografering?
Varför ni filmar?
Varför ni ta foto?
Ni har inte tillstånd.
Radera fotot.
Radera först.
Hallå!
Att filma i Hajfen-stan var svårare än vi trodde.
Vi skaffade spionkameror för att ta närbilder.
FILMAT I SMYG
Oj.
Jag var rädd för hajar som barn.
Folk borde inte vara rädda för att ha hajar i havet.
De borde vara rädda för motsatsen.
Hajarna håller havet friskt. De håller ekosystem och korallrev vid liv.
Om hajarna utrotas på grund av sina fenor,
blir haven till träsk. Gissa vilka som dör då?
Vi.
Många tror inte att jag skulle försvara hajar.
Jag anfölls av en haj efter 12 år i armén.
Jag tränade terrorismbekämpning
i hamnen i Sydney då det hände.
Men kunskap förjagar rädsla.
Jag fick reda på mer om hajarnas situation när jag arbetade med hajfilmer i tio år.
Hajar är lika viktiga som delfiner och valar för att hålla havet vid liv.
Men för första gången var hajar utrotningshotade på grund av oss.
Hajbeståndet minskade drastiskt
och för arter som rävhaj, tjurhaj och hammarhaj
minskade beståndet med 80-99 % under de senaste årtiondena.
Detta orsakade att andra arter också dog ut.
Under den tid som vi har kartlagt havsfåglar, sen cirka 1950,
har antalet havsfåglar minskat med omkring 70 %.
Det förklaras av hur de fångar sin föda.
De dyker ner strax under vattenytan och plockar upp småfiskar.
De bästa ställena för dem är där rovfiskar driver stim
av småfisk upp till ytan åt dem.
När man överfiskar rovfisk driver de inte stimmen
till ytan, och fåglarna får ont om mat.
På grund av minskningen av fiskbeståndet
konkurrerar vi med valar och havsfåglar om deras mat
och därför minskar de ännu mer i antal.
Hajar är topp-predatorer.
De är överst i näringskedjan.
De är nivå ett.
De äter nivå två. De äter de sjuka och svaga på nivå två.
Tar man bort nivå ett, blir nivå två överbefolkad.
Nivå två äter nivå tre.
De blir för många och gör slut på sin näringstillgång,
nämligen nivå tre. Sen har nivå två inget att äta och de blir utrotade.
Det fortsätter ända ner till de minsta organismerna.
Därför måste vi rädda hajarna trots att alla inte gillar dem.
De är nödvändiga för havens överlevnad.
I hela världen dödas omkring tio personer per år av hajar.
Detta kan jämföras med
att vi dödar 11 000 till 30 000 hajar i timmen.
Och nästan hälften av dessa hajar dödas som bifångst vid kommersiellt fiske.
De kastas tillbaka i havet som avfall.
Bifångst var allt annat marint liv som följde med den avsedda fångsten.
Upprörande nog fångas årligen minst 50 miljoner hajar
i nät på detta sätt, samtidigt som våra favoritfiskar.
Man uppskattar att omkring 40 % av all fångad fisk
kastas tillbaka i havet som bifångst,
och de flesta dör innan de når vattnet.
Att förbjuda hajfensoppa är bara halva bilden.
Att äta fisk är lika illa, om inte värre, än hajfensindustrin,
för hajfensindustrin är begränsad till Asien,
men alla i hela världen äter fisk.
Jag ser bifångst som fiskeindustrins osynliga offer.
Industrin kallar bifångst "oavsiktlig fångst", men det stämmer inte.
Bifångst tas med i beräkningarna.
När vi vet mer om bifångst i fiskeindustrin,
kan siffrorna vara alarmerande.
Jag kan ge ett exempel.
På Island fångade ett fiskeföretag under en månad 269 tumlare,
900 sälar av fyra olika arter,
och 5 000 havsfåglar.
Det är bara ett litet fiskeföretag på Island.
Om man räknar med alla världens hav, är bifångsterna enorma.
Det värsta är att detta fiskeföretag har fått pris för sitt hållbara fiske,
i många år, av det sigill som jag litade på
när jag köpte fisk, MSC:s blå bock.
Jag ville intervjua de som tilldelar sigillen,
men fick inget svar.
Jag upptäckte att det redan fanns över 100 fiskebestämmelser
för att minska dessa bifångster.
Problemet var att med över 4,5 miljoner kommersiella fiskefartyg
hade man gett upp om att se till att de efterlevdes.
Men det finns en aktionsgrupp som försöker upprätthålla lagen.
En grupp frivilliga som seglar runt och lever farligt
för att skydda marint liv och dra skurkar inför rätta.
Miljöorganisationen Sea Shepherd
som har sänkt 13 valfångstfartyg och illegala fiskefartyg
och rammat ytterligare fem, utan att nån kommit till skada.
Genom att gå i närkontakt med de skyldiga företagen
har de gjort chockerande upptäckter.
Sea Shepherd upptäckte nyligen att
på franska Atlantkusten dödas upp till 10 000 delfiner årligen som bifångst.
Tio gånger så många som dödas i Taiji, och ingen visste nåt.
Detta har kunnat pågå i minst 30 år
eftersom den franska regeringen har mörkat problemet.
Folk älskar delfiner och de flesta anar inte
att när de äter fisk innebär det en dödsdom mot de franska delfinerna.
En upprörande sak som många inte inser
är att det största hotet mot valar och delfiner är kommersiellt fiske.
Över 300 000 valar och delfiner dödas årligen
som bifångst vid industriellt fiske.
Men miljömärkning och delfinsäker tonfisk, då?
Om man vistas så mycket på havet som jag,
inser man att certifieringar ofta skymmer verkligheten.
Ett tonfiskfartyg hade slaktat 45 delfiner för att fånga åtta tonfiskar.
De arbetade åt producenter av "delfinsäker" konserverad tonfisk.
Jag hade fått höra upprörande saker, men detta var otroligt.
Jag kunde inte bekräfta siffrorna, och var skeptisk till påståendet.
Jag åkte till organisationen bakom certifieringen,
Earth Island Institute.
Vad är maximala antalet delfiner som får dödas
innan tonfisken inte är "delfinsäker"?
Noll. En.
Alltså en delfin, så åker man ut.
Garanterar du att alla burkar är delfinsäkra?
Nix.
Det kan ingen.
Hur vet man vad som händer ute på havet?
Vi har observatörer ombord.
De kan mutas.
Är era observatörer ofta ute till havs?
Inte regelbundet.
Ingen där ute ser om de dödar delfiner. Hur vet man att det är delfinsäkert,
särskilt när de betalar er för att ha "Delfinsäker" på etiketten?
De tar kaptenens ord för sanning.
Kaptenen säger: "Jag har inte dödat delfiner."
"Okej, du är certifierad.
Det kostar blabla."
Bara så att jag förstår, ni har observatörer, men de är sällan där,
och de kan mutas.
Ni garanterar inte att tonfisken är delfinsäker?
Det stämmer med avseende på hur systemet fungerar.
Så vad gör man om man vill skydda delfiner?
Vi rekommenderar att man köper tonfisk som certifierats av vårt institut
som delfinsäker.
-Men ni kan inte garantera det. -Det går inte att garantera.
Men om det inte kan garanteras, varför står det "delfinsäker"?
Vi kan garantera det rätt så väl.
Men du sa att ni inte kan det.
Det är inte garanterat på samma sätt som världen är en svår plats ibland.
Intressekonflikt.
Ja, intressekonflikt, eller bluff.
Jag arbetade för dem och jag slutade med det.
Jag tjänade över 100 000 dollar om året. Och förmåner.
Jag slutade på grund av den falska…
…"Delfinsäker Tonfisk"-etiketten.
Jag trodde inte mina öron.
Den internationellt erkända etiketten var en bluff och garanterade ingenting.
Jag började undra vad mer som mörkades.
Även grupperna som talar om plast i havet
undviker att tala om vad plasten består av,
nämligen fiskeutrustning till stor del.
Vi hör om Det stora stillahavssopområdet.
"Hemskt, alla bomullstussar och plastpåsar som virvlar omkring i Stilla havet."
Fyrtiosex procent är fisknät,
kasserade nät som är mycket farligare för marint liv än våra sugrör.
De är ju gjorda för att döda.
Varför talar vi inte om en sån uppenbar sak?
Varför talar inte ens miljöaktivisterna om fisket?
Hur hade det undgått mig?
Fiskefartyg kasserar massor av revar, vilket var ett stort problem.
Fiskeutrustning finns även på de mest avlägsna platser.
Som Henderson Island i Stilla havet,
och Svalbard i Arktis.
En närmare titt på några av de valar som spolats upp i Storbritannien
visar att skräpet i deras magar främst var fisknät.
Detta var "valen i rummet" som ingen talade om.
Vid långrevsfiske
lägger man ut rev som når runt hela planeten 500 gånger varje dag.
Inget fiskeföretag vill ta livet av havssköldpaddor,
men sex av sju arter är hotade eller starkt hotade.
Inte på grund av klimatet eller föroreningar,
eller plastskräp, utan på grund av fisket.
Men ingen vill tala om detta.
Varför hade jag aldrig hört nåt om det?
Rubrikerna handlade bara om sugrör.
Jag tittade på forskningen.
En studie uppskattade att 1 000 havssköldpaddor dog
på grund av plast varje år.
Men bara i USA
infångas, skadas eller dödas 250 000 havssköldpaddor
varje år av fiskefartyg.
Om havssköldpaddan med sugröret i nosen blev viral,
varför skapade inte detta rubriker?
På webbplatser för organisation för havsmiljön
som kämpar mot plastskräp,
fanns massor av sidor som uppmanade
till att sluta med allt från tepåsar
till tuggummi.
Men inget om vad man ska göra med fisknät,
om det över huvud taget nämndes.
Istället verkade plastsugrör utgöra 99 %
av vad de talade om, desto mer förvånande
eftersom plastsugrör bara utgör 0,03 %
av plastskräpet i världshaven.
Som att försöka rädda regnskogen genom att bojkotta tandpetare.
Det var en droppe i havet.
Om fisknät var ett sånt problem, varför ville inte min favoritorganisation
tala om det?
Enligt Plastic Pollution Coalition,
vad är den största källan tlll plast i Stilla havet?
Mikroplast.
För Stillahavssopområdet hittar jag mest mikroplast.
Men enligt den senaste studien består 46 % av Stillahavssopområdet
av fisknät, och resten består till stor del av annan fiskeutrustning.
Då är väl det majoriteten?
Nej, jag skulle inte säga att det mesta av plasten i burken är fisknät.
Det är en massa olika saker.
"Majoritet" betyder över 50 %.
och fiske-relaterat skräp
i området utgör över 50 %.
Då är det väl majoriteten?
Ja. Så om…
Om det är nästan 50 %, då…
Ja, fisknät av plast.
Inget annat enskilt skräp förekommer i lika stor mängd.
Men det överväldigande är att det är plast-fisknät.
Kan nåt göras för att stoppa fisknät-nedskräpningen?
Man skulle kunna utesluta fisk
eller minska sin konsumtion av fisk,
och låta fiskbestånden hämta sig.
Det skulle även eliminera material som används för att fånga fisken.
Varför finns inte det viktiga budskapet på er webbplats?
Jag vet inte. Det är inte jag som gör den.
Du borde prata med Dianna.
Hon är grundaren och har varit…
Hon kan nog svara bättre.
Jackie sa att
ett sätt att angripa problemet med fisknät i havet vore att inte äta fisk.
Varför finns inte detta budskap på er webbplats?
Uppmaning att konsumera mindre fisk?
Det är inte mitt fokusområde. Jag hör dig.
Jag har inte tid. Vi har ett event. Stäng av kamerorna. Tack.
Jag vill inte fokusera där. Jag har ingen åsikt om det.
Jag talade om hur folk kan göra nåt åt fisknät i havet,
-och Jackie sa att man ska utesluta fisk. -Hon sa inte "utesluta fisk".
-Jo. -Nej.
…utesluta fisk eller minska sin konsumtion av fisk,
-Jo. -Hon sa inte "utesluta fisk".
Jag fattade ingenting.
Varför fick den enkla frågan sånt mothugg?
Jag kunde bara följa pengarna.
Jag gjorde det.
Mycket riktigt. Där var det.
DRIVS AV EARTH ISLAND INSTITUTE
Klart att de inte talar om fisknät.
Plastic Pollution Coalition
är samma organisation som Earth Island Institute.
Som ligger bakom Delfinsäker tonfisk-etiketten
som hjälper fiskindustrin att sälja mer fisk.
De talar tyst om den främsta orsaken till plastnedskräpning.
Det är helt riktigt att vi måste använda mindre plast.
Men även om inte ett gram plast hamnade i havet
från och med idag,
skulle vi ändå förstöra ekosystemen
för det absolut största problemet är kommersiellt fiske.
Det gör mycket mer skada än plastnedskräpning,
och även mer skada än oljeutsläpp.
Deepwater Horizon-olyckan var det största oljeutsläppet i historien.
Stora mängder olja flödade ut i havet under flera månader.
Alla upprördes av döda djur på stränderna när oljan flöt iland.
Men fiskeindustrin i Mexikanska golfen avlivade fler djur på en dag
än oljekatastrofen gjorde på flera månader.
Stora områden stängdes för fiske
på grund av möjligheten att förorenas av olja,
och därför var katastrofen till fördel för livet i haven.
Det kunde återhämta sig från fisket.
Svårt att tro att en fiskare i sin lilla båt kan göra så mycket skada.
Hur kommer det sig?
Vi har alla en inre bild av fiske som vi fick som barn.
En liten röd båt som puttrar fram på havet.
och kaptenen har vitt skägg och glittrande blå ögon,
och fiskarmössa.
Men i själva verket är det en dödsmaskin.
Det här är en högeffektiv, högteknologisk maskin.
Jättestora, kraftfulla båtar,
enorma fiskefartyg som är gjorda för att rensa havet på de djur
som är längst ner i den marina näringskedjan,
fiskarna.
Till slut var jag på rätt spår, men jag kände mig ändå frustrerad
eftersom medietäckningen av plast och fossila bränslen
tog uppmärksamhet från en industri som påverkar havet mycket mer.
När jag grävde djupare fann jag att detta även gällde korallrev.
Forskare förutser att 90 % av reven är borta år 2050
men den vanliga förklaringen är klimatförändringar.
Ingen pratade om att fiskar är viktiga för korallreven.
GÖMD FISK HÅLLER KORALLREV VID LIV
Korallrevens ekosystem bygger på återvinning.
Djurens avföring blir mat åt korallerna.
När fiskare fångar fisken är det dåligt för fisken,
men det fisken släppte ut i vattnet var mat åt korallerna,
och näringsämnena som de behöver går nu förlorade.
Fisket är det största hotet mot många korallrev.
Från Mellanöstern till Karibien
där 90 % av de stora fiskar
som frodats där i årtusenden
nu har försvunnit.
Haven hade helt klart nått en vändpunkt och jag behövde tydliga svar.
Jag ville tala med dem som ägnat sina liv åt att skydda havet.
Jag träffade en levande legend, en av mina största hjältar.
Jag är Sylvia Earle, oceanograf och anställd på National Geografic,
grundare av Mission Blue och Deep Ocean Exploration and Research.
Jag har sett förändringar.
Jag har varit med om kanske den största eran av upptäckter om havet.
Men även eran med de största förlusterna.
Sen mitten av 1900-talet
har människor lyckats extrahera enorma mängder djurliv från havet.
Omkring år 2050, om vi fortsätter att fånga vild fisk i samma takt,
kommer yrkesfisket att upphöra eftersom det inte finns nån fisk kvar.
Mitt i Nordsjön på 1830-talet
kunde en typisk fiskebåt fånga ett eller två ton hälleflundra per dag.
Men idag fångar hela fiskeflottan där
omkring två ton hälleflundra
på ett år,
vilket betyder att det bara finns en tusendel så mycket hälleflundra nu.
Vi för krig mot haven.
Om vi vinner, kommer vi att förlora allt
för vi kan inte överleva om haven dör.
Det är det industrialiserade fisket som är problemet.
Vi avlivar allt i snabb takt.
Kommersiellt fiske var i stort sett tjuvfiske i enorm skala.
Upp till 2,6 biljoner fiskar fångades varje år,
eller upp till fem miljoner i minuten.
Ingen annan industri dödade tillnärmelsevis så många djur,
än mindre vilda arter som vi knappt förstår.
Globala fiskbestånd har minskat och vissa arter är nästan utrotade.
Men kanske mest upprörande
är att en ledande expert på fiske räknar med
att om vi fortsätter på samma sätt, kommer haven att vara tomma
redan år 2048.
Detta blev allt mer förkrossande ju bättre jag förstod hur sammanlänkade
arterna var med varandra,
och hur viktiga de är för havets kemi
och vår planets atmosfär.
Det låter häpnadsväckande
men fiskar som simmar uppåt och neråt i öppet vatten
gör lika mycket för vattenmassornas blandning som vinden, vågorna,
tidvattnet och havsströmmarna sammanlagt.
Detta har enormt stor inverkan
på havens fysik, kemi och biologi.
Vattenrörelserna kan bidra till havets förmåga att ta upp värme från atmosfären.
När djur simmar uppåt uppstår ett nedåtriktat flöde
av varmt ytvatten, som blandas med kallare vatten.
Mer forskning behövs, men att fisk försvinner
kan störa denna process,
och bidra till varmare havsvatten.
Slutsatsen är
att haven och livet i haven
är mycket viktigare för klimatet än vi visste.
Det visar sig
att livet i haven är helt nödvändigt
för att lagra kol och hindra att den släpps ut i atmosfären.
Vi vet att träd har positiv effekt på kol-ekvationen,
men det viktigaste är att bevara oceansystemens integritet.
Stora djur,
och även små,
tar upp kol.
De lagrar kol när de sjunker till botten.
Havet är den största kolsänkan.
För att göra nåt åt klimatet måste man först och främst skydda havet.
Och det gör man genom att lämna det ifred.
Tänk dig jorden som ett rymdskepp. På väg runt galaxen.
Ett varv tar 250 miljoner år.
Rymdskeppet har ett livsuppehållande system,
som håller oss med mat och syre och reglerar klimatet.
Systemet sköts av personalen, jordvarelser.
Man kan inte döda så många i personalen innan maskineriet kollapsar.
Men det är det vi håller på med.
En av de viktigaste i personalen
på vårt rymdskepp
var de marina växterna.
Dessa växter kan lagra 20 gånger mer kol per ytenhet
än skogar på land.
93 % av världens CO2 är lagrat i havet med hjälp av havsväxter
alger, och koraller.
Förlusten av så lite som 1 % av detta system
motsvarade utsläpp
från 97 miljoner bilar.
När vi fortsätter att ta fisk ur haven,
"avskogas" haven även av andra skäl eftersom själva fångandet av fisken,
metoderna, ödelägger habitat och ekosystem.
Det man inte ser tänker man inte på.
Trålfiske var det mest destruktiva fisket.
De största trålarna skulle kunna rymma en katedral
eller upp till 13 jumbojetplan.
Näten släpar tyngder efter sig
som ödelägger havsbotten som förut myllrade av liv och lämnar
bara ödemark efter sig.
Som när bulldozrar skövlar Amazonas regnskog,
fast mycket värre.
Upp till 100 000 km2 skog försvinner årligen.
Tjugosju fotbollsplaner i minuten.
Men trålfisket ödelägger uppskattningsvis 16 miljoner km2 om året.
Det motsvarar gott och väl 4 316 fotbollsplaner i minuten.
På ett år motsvarar det utplåningen av en yta stor som
Grönland, Norge, Sverige, Finland
Danmark, Storbritannien, Tyskland, Frankrike, Spanien,
Portugal, Italien, Turkiet, Iran, Thailand,
och Australien sammanlagt.
Var är miljörörelsen?
Varför granskar de inte detta?
Det är så tydligt.
Går inte att missa.
Det är fiskeindustrin som förstör fisken och resten av livet i haven.
Hur tydligt måste det vara?
Men ändå är det oftast tyst från dem.
De uttalar sig inte mot det.
De låter bli att engagera sig i den viktigaste frågan av alla.
Många forskare anser att omkring 30 % av haven borde vara skyddade.
Men just nu är det bara 5 % av haven som är skyddade.
Men det är missvisande, för över 90 % av dessa områden tillåter ännu fiske.
Så egentligen är mindre än 1 % av haven reglerade.
Regeringar pratar mycket om dessa skyddade områden.
En minister fick frågan:
"I just detta skyddade område, vilka ytterligare skydd har ni infört?
Skyddas det mot industriellt fiske?" "Nej."
"Mot oljeborrning?" "Nej."
"Vad skyddas det emot, då?"
"Vi kommer att införa begränsningar av kajakpaddling."
Allvarligt? Kajakpaddling? Var det det enda hon kom på?
Det är verkligen skamligt.
Nästan inga av de skyddade områdena förbjuder fiske,
och globala fiskbestånd är nära kollaps,
så jag började undra om det finns nåt sånt som hållbar fisk.
Jag har verkligen ansträngt mig för att hitta ett exempel
på att storskaliga fångstmetoder kan vara hållbara.
Det existerar inte.
Det är svårt att säga:
"Fiske är okej på vissa ställen men inte andra."
Vem drar gränsen?
Hur vet man om en fisk har fångats illegalt
eller härrör från en hållbar fiskemetod?
För det första, det existerar inget sånt. Hållbart fiske finns inte.
Det finns för lite fisk.
Allt är nu "hållbart".
Det är bara marknadsföring.
Håller du inte med organisationer
som uppmanar till att äta hållbar fisk för att skydda havet?
Nej, det gör jag inte.
De försöker bara hålla sig väl med majoriteten.
De vill ha stöd från fiskätare.
Det var ett problem när jag var ordförande för Sierra Club.
De ville inte stöta sig med jägare, fiskare eller köttätare.
De var rädda för att förlora medlemmar.
Många grupper vill inte lösa problemet, de vill exploatera problemet.
Det finns många klimataktivister,
naturskyddsföreningar. Det är affärsverksamhet, som lyckopiller.
Jag tittade på Oceanas webbplats.
De var världens största havsmiljö-grupp,
men det stod inget om att dra ner på eller helt sluta äta fisk.
Enligt dem är ett av de bästa sätten att rädda fiskarna att äta fisk.
Oceana förespråkade hållbart fiske, så jag bad dem förklara vad de menade.
Vem bestämmer vad som menas med hållbart fiske?
Det är en tankeväckande fråga.
Hållbart…Hållbarhet definieras inte så.
Det finns ingen definition av hållbarhet som tillämpas på fiske.
Är det inte förvirrande att säga: "Ät hållbar fisk" om definition saknas?
Absolut.
Konsumenten kan inte bedöma vilken fisk som är hållbar.
Det finns många råd, men det går inte att göra ett informerat val.
Om ingen vet vad det betyder, vore det inte mer meningsfullt
att säga: "Ät mindre fisk eller uteslut fisk?"
Vore inte det bäst för havet?
Det…Det är svårt att besvara en sån eftertänksam fråga
med så lite betänketid.
Vi har inte tagit ställning till det. Vi får aldrig den frågan.
Det skulle vara på webbplatsen. "Det viktigaste du kan göra för havet.
minska din fiskkonsumtion." Nåt sånt.
Besöket på Oceana fick mig att tappa tron på dem.
De kunde inte ens besvara en sån enkel fråga om hållbart fiske.
Nån myndighet kanske skulle kunna svara på frågan.
Det var ju faktiskt näst bäst enligt Oceanas webbplats.
Jag gick direkt till toppen
och träffade EU-kommissionens ledamot för fiske och miljö
som nyligen antog lagar mot engångsplast.
Vad är definitionen på hållbart fiske?
Tänk dig att du har pengar på en bank,
du har kapital, du sätter in…100 euro på banken.
De 100 euro, kapitalet, genererar ränta.
Så länge du får ränta, och spenderar räntan
utan att röra kapitalet,
det är hållbarhet.
Så snart du börjar tära på kapitalet,
är du inne i en ohållbar cykel.
Med din ekonomiska analogi, är dagens hav inte bara skuldsatta,
de är i en djup kris. Borde vi inte bara sluta slösa?
Vi kan inte gå till den andra ytterligheten och säga:
"Enda lösningen är att inte fiska alls."
Jag tror inte att vi kan göra det.
Men er regering vidtar extrema åtgärder för att förbjuda engångsplast,
fast fiske orsakar mycket värre skador.
Varför gör ni undantag för fiskeindustrin?
För mig är inte tanken att stoppa fisket.
För mig är tanken att praktisera mer hållbart fiske.
Mer hållbart fiske betyder att göra mer av nåt som inte fungerar,
och inte ens kan definieras.
Hur resonerar organisationer som delar ut hållbarhets-certifieringar?
MSC har ännu inte svarat.
Menar du Marine Stewardship Council? Herregud.
Nu fick du in mig på det ämnet.
Hur mycket vill jag säga? De certifierar fiskeföretag
som producerar ruskigt mycket bifångst.
Detta ignoreras för nivån på dödandet anses "hållbar" som sådan.
Konsumenter vill inte höra sånt.
De vill veta att inga däggdjur dödas,
och inga havsfåglar slaktas för att de ska få fisk på tallriken.
Etiketten på burken är ibland helt meningslös.
På papperet verkar det som att om man äter
hållbart producerad lax, är det bättre än att döda blåfenad tonfisk.
Kunden känner att den gör det rätta.
Som att säga att det är mer hållbart att skjuta en isbjörn än en panda.
I själva verket är ingetdera hållbart, eller rätt.
Kommer jag att få möjlighet till en intervju med MSC nån gång?
Det funkar nog inte. Det finns ingen på kontoret nu. De är på konferenser.
Efter att ha fått många avslag i telefon åkte vi till deras huvudkontor.
Hej, jag heter Ali. Jag har försökt få en intervju i flera månader
för att fråga om hållbart fiske.
Kan jag få prata med nån lite snabbt?
De bad oss att vänta medan de hämtade nån.
Men efter att de utväxlat panikfyllda blickar en halvtimme
bad de oss att gå.
Avspisade av MSC igen.
Världens största organisation för hållbar fisk
vill inte prata med mig om hållbar fisk.
Nu återstod bara att följa pengarna.
Snart hittade jag intressekonflikten.
En av MSC:s grundare var Unilever, som då var en stor återförsäljare av fisk.
Trots att otaliga fiskeföretag uppenbart var destruktiva
hittade jag bara några som nekats certifiering, på över 20 år.
Men det mest upprörande var att över 80 %
av deras enorma årliga inkomster
var licensavgifter för deras logotyp på fisk.
Ju fler "blå bockar" de delade ut, desto mer pengar fick de.
För min del tänkte jag aldrig lita på dessa etiketter mer.
Andra försök att reglera branschen hade också misslyckats,
då statliga observatörer som skulle övervaka fisket på fartyg
hade blivit mördade och kastats överbord som Keith Davis.
En 41-årig amerikansk observatör
som försvann utanför Perus kust, och aldrig återfanns.
I Papua Nya Guinea
försvann 18 observatörer på bara fem år.
År 2015 i Filippinerna blev en observatör vid namn Gerlie Alpajora
mordhotad av familjen till en fiskare som gripits för olagligt fiske.
Sen gick beväpnade män in i hennes hem
och hon mördades kallblodigt med ett skott i huvudet inför sina två små pojkar.
Fiskerelaterade brott
måste ses i sammanhanget globalt organiserad brottslighet.
Syndikat som ligger bakom illegalt fiske ligger även bakom knarkaffärer,
människosmuggling och andra brott.
Går man i vägen för dem, riskerar man livet.
Men bli inte förvånad över hur långt regeringar går
för att hindra avslöjanden
av de ekonomiska aktiviteter som de subventionerar till havs.
Subventioner är skattepengar som delas ut
för att hålla priset nere med konstgjorda medel.
I fler och fler länder
överstiger subventionerna värdet av fisk som kommer in.
Om man inte äter fisk,
stöttar man ändå fiskeföretagen
eftersom man betalar skatt.
Det är verkligen upprörande att vi subventionerar fiskeindustrin
med omkring 35 miljarder dollar,
samma belopp som enligt FN behövs för att bekämpa världssvälten.
Subventioner infördes för att säkra tillgången på mat.
Ironiskt nog,
orsakar de nu osäker tillgång på mat i utvecklingsländer.
EU-länders fiske på platser som Västafrika subventioneras av EU.
Afrikanska företag kan inte konkurrera med EU:s ekonomiska krafter.
Det är bara en fortsättning
på den historiska plundringen av Afrika.
Inte nog med att det intensiva fisket gör slut på fisken,
det förstör också ekonomier.
I USA är en av tre vildfångade fiskar, som importeras, illegalt fångad
och är därför illegalt såld.
Stulen, ofta från fattiga länder,
där man nu krigar om fisk.
De ökända och fruktade piraterna i Somalia började på grund av illegalt fiske.
De var enkla fiskare som försörjde sina familjer.
Men när inbördeskriget bröt ut invaderade utländska fiskebåtar,
dagens verkliga pirater,
deras vatten och tog deras fisk.
Då de förlorat sin försörjning,
måste de somaliska fiskarna hitta nåt annat jobb.
Plundringen av den afrikanska kusten hände på hela kontinenten.
Sea Shepherd ville stoppa detta,
och hjälpte regeringar att spåra och gripa illegala fiskefartyg
på platser som Liberia.
Trots varningar för denna region slog vi oss ihop med Sea Shepherd
för att se problemet på nära håll.
Vi har mest internationella flottor
från länder som redan utfiskat de egna bestånden,
och därför söker de sig längre och längre bort.
Och använder mer och mer avancerad teknik för att öka fångsten.
De internationella flottorna här fiskar antingen illegalt…
Och fångsterna är enormt värdefulla, så det är rena guldrushen.
Det var fritt fram för alla i vattnet utanför vår kust, tills nyligen,
då vi beslöt att försöka övervaka det.
När vi i militären går ut på dessa uppdrag har vi högsta beredskap.
Vi känner till piraterna.
Det är ett farligt uppdrag.
Vi förstod snart varför havet omkring Västafrika
var så värt att skydda.
Det var ett av de sista fästena för liv i havet.
Det vimlade av sällsynta och underbara djur.
Oräkneliga arter färdades över Atlanten till dessa vatten.
En fristad för parning och föda.
Det var det närmaste harmoni och balans som jag hade sett.
Men en annan art kom till dessa vatten av väldigt annorlunda skäl.
Snart fick vi se hur Sea Shepherd
och Liberias kustbevakning spårade upp fiskebåtar.
Arter jag aldrig hade sett dog i näten innan jag kunde beundra dem.
Men scener under däck visade tydligt att dessa fartyg
var mer som flytande slakthus.
Det här är lastrummet på en enda notbåt.
Det är bara toppen på isberget. Det kan vara hundratusentals fiskar.
Man behöver militärt stöd för att ta sig ombord.
Ingen vet om de fiskar ohållbart. Det kan sälja detta som hållbart fiskat.
Hur ser man till att lagar om hållbart fiske efterlevs
med alla dessa båtar så långt ut? Jag förstår inte hur det ska gå till.
Det är på natten som det illegala fisket blomstrar i mörkret.
I smyg går fartyg in på andras vatten och stjäl deras fisk.
Men det var också då Sea Shepherd gjorde sitt jobb.
Vi måste borda fartyget så snart som möjligt.
Uppfattat.
Sea Shepherd har just upptäckt en båt på horisonten.
Den är på radarn.
Kanske ett illegalt fiskefartyg. Vi ska se efter.
Båten var en kinesisk trålare.
I lastrummet fanns en enorm illegal fångst.
Fartyget kvarhölls och bötfälldes.
Det var bara en seger, men det sänder ett tydligt budskap
om att illegalt fiske nu får konsekvenser.
Jag var kvar på det illegala fartyget
som väntade på att tas in i hamn då jag såg några män komma roende.
Jag kom ihåg försvarsministerns varning men de såg inte ut som pirater.
Varför var de så farligt långt ute i sin lilla kanot?
Plötsligt såg jag det här.
De var hungriga.
Deras folk har alltid bott på kusten. Fisket är deras levebröd och livsstil.
När industriellt fiske tilläts så nära dem,
kunde de inte få en bra fångst längre.
Om han inte kan fånga det han behöver,
för att ett kommersiellt fartyg har tagit allt,
måste han gå längre ut.
Det är farligt att inte ha flytväst. Allt kan hända.
Om de faller ur kanoten, är det kört.
Fiskare till havs har några av världens farligaste jobb.
Som jämförelse dödades över 4 500 amerikanska soldater
i Irakkriget under 15 år.
Men under samma tid
dog 360 000 fiskare på jobbet,
eftersom det beräknas att 24 000 fiskare dör varje år.
Västafrikanska fiskare i kanoter
råkade ha den högsta dödligheten av alla fiskare.
Massor av människor var beroende av fisken
som nu nästan är borta.
Det ledde till hungersnöd,
inte bara på kusten utan även långt inåt landet.
Vad gör folk istället för att fiska? De jagar på land.
Detta har inte bara varit katastrofalt för djurlivet,
utan även för det mänskliga livet
för det var handeln med viltkött som orsakade ebola-epidemierna.
Du kan få det bekräftat i forskningsrapporter.
Stölden av fiskbestånd förvärrar
eller orsakar ebola-utbrott i Västafrika.
Vår Liberia-resa närmade sig slutet
och jag frågade om alternativa fiskemetoder
som kunde leda till en lösning på de olika problemen i fiskeindustrin.
En strimma av hopp visade sig i form av fiskodling.
En industri med rykte om sig som miljövänlig matproduktion,
och utan problemen med vildfångad fisk.
Inga bifångster, inget illegalt fiske, ingen skada på havsbotten,
inget dödande av hotade arter,
och inga farliga arbetsförhållande. Perfekt.
Många drar slutsatsen att hållbar fisk kommer från fiskodling
istället för havsfiske,
men det är inte sant.
Det finns många problem med fiskodling.
Föroreningar, sjukdomar, och vi måste fråga:
"Vad utfodras fiskarna med?"
Vad utfodrades de med?
Enligt odlarna behövs endast 1,2 kg foder för att producera ett kg lax.
Men jag upptäckte att fodret är bearbetat och består av fiskmjöl
och utvunnen fiskolja,
som det går åt mängder av fisk för att producera.
Egentligen går det åt mycket mer fisk i form av foder
än som produceras.
Fiskodling är alltså bara maskerat fiske.
Ännu mer upprörande var i vilken skala fiskodling redan bedrivs.
Idag får vi omkring 50 % av vår fisk från såna här odlingar.
Stora burar i havet som innehåller tiotusentals fiskar.
Vi lämnade Liberia
och satte kurs mot Skottland,
som är en stor producent av odlad lax.
Inget av de stora företagen ville träffa oss,
så vi pratade med några visselblåsare istället.
Laxodlingsindustrin är mycket mäktig.
Enorma multinationella företag
som kan dominera verklighetsskildringen,
och se till att den enda information som sprids
är den som de är nöjda med.
Jag skulle dokumentera problem på en av odlingarna.
Jag filmade ett av de värsta lusangrepp som nånsin dokumenterats.
Corin lyckades filma laxar som höll på att bli levande uppätna av parasiter.
En vanlig realitet på fiskodlingar.
Det var sorgligt att denna otroliga art
som utvecklats under miljoner år och korsar oceaner
och tar sig uppför floder till samma lekområden
som de fötts i, nu bara kunde simma runt i sin egen smuts.
Varje laxodling i Skottland producerar organiskt avfall
motsvarande en stad med 10-20 000 invånare.
Sammanlagt beräknas den skotska laxodlingsindustrin
producera organiskt avfall motsvarande hela Skottlands befolkning.
Nästa aktivist jag ville träffa var Don Staniford
som har försökt avslöja fiskodlingarna som infiltratör i åratal.
Vi hjälpte honom att infiltrera.
Vi är på laxodlingen Marine Harvest och det är äckligt här.
Det är den skotska laxen som stinker.
Det är hit lax kommer för att dö.
Hälften av laxen dör innan den är infångad.
Det är Dödsberget.
Ett symtom på buruppfödning av lax.
Fiskarna dör av anemi,
parasitangrepp, infektionssjukdomar, klamydia och hjärtsjukdomar.
Laxodling är långt ifrån nån patentlösning på matbristen,
snarare ett slöseri med resurser.
Det är biologiskt nonsens.
Stanken var fruktansvärd.
Detta var inte de orange och skära laxarna i reklamen.
Utan färgämnena i fodret skulle odlad lax vara helt grå.
Laxodlare kan faktiskt välja från en färgkarta
som när man ska måla huset.
Man kan välja vilken rosa nyans man vill ha.
För mig verkar det som att folk äter grå fisk som målats skär.
Detta var det riktiga skotska sjöodjuret.
Men odlingens effekt på det marina livet slutar inte med fisk.
Ett av världens viktigaste habitat är mangroveskog.
Mangroveskogar är nödvändiga stormbarriärer.
De skyddar samhällen från stormar, till och med tsunamier.
Men 38 % av världens mangroveskogar har förstörts på grund av räkodlingar.
Räkornas utfodring har den största inverkan på människor,
för det är beroende av slaveri.
Vi hör mycket om blodsdiamanter.
Det här är blodsräkor.
En fiskare i Sydostasien skriver ett meddelande till drönarkameran,
utom synhåll för kaptenen.
SNÄLLA KOM
Slaveri till havs är ett jätteproblem.
Det är mycket svårt
att uppge exakta siffror
eftersom verksamheten bedrivs under radarn.
De som utnyttjar dessa människor vill förstås inte bli upptäckta.
Jag vill nämna Thailand i det avseendet.
Omkring 51 000 båtar fiskar på thailändskt vatten under thailändsk flagg.
De måste komma på ett sätt att fiska ännu billigare
för att få mindre fisk.
Det är det som orsakar sårbarheten.
De flesta av båtarna skulle inte löna sig utan gratis arbetskraft.
Jag anade inte att min resa skulle leda hit
men det var svårt att tro på all korruption.
Informationen på Internet var motstridig, så jag ville fråga branschen själv
vid en världsutställning som bara är öppen för branschfolk.
Vi gjorde falska visitkort
för ett låtsasföretag, och lyckades komma in
och vi smygfilmade när jag pratade med en thailändsk representant.
Jag har gjort efterforskningar. Ja. Jag upptäckte att många thailändska räkor
kommer från slavarbete. Kidnappning…
-Nej! -Är det inte sant?
Nej!
-Så de ljuger? -Ja.
-Slaveri förekommer inte? -Nej.
-Så varför säger de det? -Jag vet inte…
-Nä. Så det är… -Affärsskäl.
Absolut. Affärsskäl.
Jag var så trött på alla företag och organisationer
och deras "bluewashing" men jag visste inte vad jag skulle tro.
Enda sättet att få veta
om slaveri ännu förekommer
var att prata med slavarna.
Kan det vara farligt för mig att göra denna film?
Det finns faror.
Och jag tror att du ignorerar dem på egen risk.
Du kan se att folk mördas.
Vissa av de inblandade är mördare.
Nån kan döda dig och det är möjligt
om du är dumdristig och är på fel plats.
Du kan bli offer
för orättfärdiga handlingar av poliser som har blivit mutade.
Du måste vara extremt försiktig
och säkerhetsåtgärder som du vidtar
kan innebära skillnaden mellan liv och död.
Vi kom till Bangkok
med adressen till ett boende
för slavar som rymt.
Vi visste att bara att filma intervjuerna
och avslöja kriminell verksamhet,
skulle utsätta oss för faror.
ÖVERSÄTTARE
Filma inte mitt ansikte, då kan de jaga mig.
Vi kunde bara hålla tummarna, och hoppas få svar på våra frågor.
HEMLIG PLATS SÖDRA THAILAND
Börja med att berätta hur länge du var på dessa båtar.
Tio år, två månader och två dagar.
Jag var rädd, låt mig säga som det var.
Ingen kunde lämna båten, det fanns vakter som höll ögonen på oss.
Jag var till sjöss i sex år.
Jag var så deprimerad. Jag försökte ta mitt liv tre gånger.
När jag först träffade kaptenen, i land, var han trevlig.
Men så fort skeppet hade lämnat hamnen, förändrades kaptenen helt.
Det var som om vi inte kände varann,
han körde med mig och skällde på mig.
Han skvätte kokande vatten på oss när vi var trötta,
slog oss med en järnstång när han inte var nöjd,
och hotade oss med pistol.
På båten där jag var
la de ibland lik i frysrummen när de dödat nån.
På min båt föll pojkar i havet och drunknade.
Jag såg deras lik flyta på vattnet flera dagar senare.
Jag tyckte synd om föräldrarna som aldrig skulle få veta nåt.
När fartyg är ute på havet,
och det blir problem,
kan de kasta en överbord.
De säger till myndigheterna
att man var sjuk och föll i havet.
Folk ser inte hur vi fångar fisk,
de bryr sig bara om att äta den.
Mycket av fisken vi äter kommer från slavarbete,
från tvångsarbete.
Jag skulle vilja att alla slutar stödja dem
om det är möjligt.
Kan du ta oss till slavskeppen eller är det för farligt?
Det är farligt att göra dokumentären och filma dessa båtar.
Om ni är rädda för att dö, åk hem.
Här blev vi upplysta om att vi måste avsluta intervjun genast
då polisen var på väg.
Nån hade anmält att vi filmade utan tillstånd
och vi måste genast resa därifrån.
Det var sorgligt att lämna Thailand
och veta att andra unga män aldrig skulle få komma hem.
Men efter att ha varit i fara kände jag mig maktlös.
Särskilt eftersom myndigheterna kunde mörka det hela.
Jag hade inte rört en kamera på veckor.
Jag hade insett situationens allvar och var överväldigad.
Men långt innan hade vi bokat en resa till Färöarna,
en liten ögrupp i Atlanten som bedrev en gammal form av valjakt.
När resan bokades trodde jag att valjakt var ett av de största hoten mot havet.
Nu när jag hade sett brott mot mänskliga rättigheter
verkade det som ett steg bakåt.
Men den här formen av valjakt, Grindadráp,
har fått uppmärksamhet som en sorts hållbar valjakt
med argumentet att grindvalar inte är hotade
och att jakten inte skadar miljön.
Det var valar som fick mig att inleda denna resa,
och jag var skeptisk till att det var miljövänligt.
Så vi beslöt att göra resan till Färöarna i hopp om att få se en av dessa jakter
och tala med en jägare.
Vissa år kanske bara ett fåtal valjakter anordnas.
Andra år, ingen alls.
Vi väntade tåligt i tio dagar, tills vi äntligen fick samtalet.
En valjakt? Hur långt bort?
Okej.
Hvannasund?
Hur stavas det?
H-V…
S-U-N-D.
Ja, jag vet var det är. Vi ses.
DRÄKTIG VALHONA
I kaoset med allt som hände,
förstod jag äntligen hållbarhet.
Det betydde bara att nåt kunde fortsätta i evigheter
oavsett hur mycket lidande det orsakade.
Grindadráp var så hållbart som nåt kunde bli.
Men jag började undra om hållbarhet verkligen var det rätta målet.
FÄRÖISK VALJÄGARE
Jag anser inte att jag är en hemsk människa.,
Om nån vill säga: "Du är hemsk som dödar valar."
Jag dödar hellre en val än 2 000 höns.
Det är lika mycket kött.
Om världen vill ta 2 000 liv och vi tar ett, varsågod.
Och då anser jag att jag är en bättre människa än många andra
som tänker: "Ja, vi åt lax till middag igår."
Jaså?
Fyra personer, lax, det betyder två eller tre dödade laxar.
Känns det verkligen bra att döda två laxar för att äta middag?
Jag kan förstå folk som säger: "Om du vill äta, döda inget."
Att bara äta grönsaker och frukt
och såna saker.
Det är jag med på,
men jag tror inte på folk som säger
"Du får inte döda grindvalar." Och sen dödar de eller äter andra djur.
För mig är en fisk, ett höns, en val exakt lika mycket värda.
Det är ett liv.
Och…
Vissa säger att man inte behöver döda för att få mat, men vi gör det.
Jag höll inte med om allt, men valjägaren hade en poäng.
Jag hade bara tänkt på fisk
med avseende på hållbarhet och miljöpåverkan,
men aldrig tänkt på djurens liv i deras egen rätt,
eller om de kände nåt.
För mig är det anmärkningsvärt att nån ens frågar:
"Känner fiskar smärta?"
För en naturvetare är det sunt förnuft.
Fiskar har ett nervsystem.
De är uppbyggda likadant som alla ryggradsdjur.
De har kapacitet att känna på en nivå
som jag nästan inte tror att vi kan.
Vi känner smärta och beröring.
Men fiskar har en linje på sidorna
som uppfattar de minsta rörelser i vattnet.
Tusen fiskar kan röra sig som en fisk.
De som säger att fiskar inte känner nåt
eller inte är medvetna om smärta,
eller inte kan förutse faror.
De har inte observerat fisk ordentligt.
Det är bara ett rättfärdigande
av att göra gemena saker
mot oskyldiga djur.
Det är det enda som förklarar
varför fisk behandlas så barbariskt.
Så du äter inte fisk?
Jag äter inga djur alls nu.
En vetenskaplig panel för EU
konstaterade att fiskar känner smärta
och upplever rädsla.
Precis som delfiner och valar,
kan fiskar ha komplexa sociala liv
och samarbeta med andra arter för att hitta föda.
Nu när forskningen har påvisat intelligensen och minnesförmågan
hos dessa djur, var fisk och skaldjur mer lika oss
än vi nånsin trodde.
Det var troligen fiskar som uppfann de välbekanta sinnena.
De har funnits länge.
De har utmärkt syn, hörsel, känsel, luktsinne och smaksinne.
De har smärtreceptorer som reagerar på fysiska och kemiska orsaker och värme.
samma tre typer som vi har.
Fiskar har även visat tecken på nyfikenhet,
kanske även oro och rädsla,
när de ser andra fiskar tas upp ur akvariet,
och huggas i bitar utanför akvariet.
Det kanske var deras släktingar, eller bara några som de gillade.
Det finns forskning om hur djur fattar demokratiska beslut.
Sillar har ett märkligt sätt att kommunicera.
De kommunicerar med fisar.
Om 60 % av sillen i stimmet fiser, är det dags att simma iväg. Förstås...
Men de kommunicerar faktiskt på det sättet.
Jag kan inte vara allvarlig.
Det var roligt,
men jag har alltid fått höra att fisk är viktig näring.
Jag hade fler frågor.
Vad går jag miste om ifall jag slutar äta fisk?
Det du går miste om ifall du slutar äta fisk,
är en massa giftiga tungmetaller.
Kvicksilver.
Du får i dig mindre dioxiner och PCB,
och långlivade organiska föroreningar.
Den akvatiska näringskedjan
är den mest koncentrerade källan till industriella föroreningar.
Tanken på ren fisk?
Det finns bara smutsig fisk och smutsigare fisk.
Den främsta källan till exponering för dioxiner, tungmetaller, PCB,
hexaklorbensen,
plastföreningar, flamskyddsmedel.
Säg en industriell förorening, den är mest koncentrerad i fisk.
Eftersom det är där föroreningar hamnar till slut.
Kvicksilver är giftigt för kroppen.
Anta att kvicksilver kommer ut i luften eller vattnet.
Bakterier och plankton tar upp kvicksilvret.
Och sen äter små fiskar dem.
Sen äter de större fiskarna de mindre.
Detta kallas bioackumulering.
Det finns annat än omega-3 i fisk.
Föroreningar som ofta motväger nyttan av näringsämnena.
Man tror ofta att fisk är den bästa källan till nyttiga omega-3-fettsyror,
men folk inser inte att fisken inte producerar omega-3.
Det är alger som producerar omega-3,
och fiskarna äter algerna.
Det är alg-DHA som hamnar i fiskköttet,
och vi dödar fisken och mal den, och utvinner fiskolja för att få omega-3.
Men det är egentligen alg-olja.
Varför inte bara äta de nyttiga algerna?
Varför inte strunta i mellanhanden och bara äta källan?
Vi startade New Wave Foods för att få folk att äta mindre fisk
genom att skapa vegansk fisk av havsväxter.
Det är inget fel på smaken. Det är gott. Men du går miste om kolesterol,
det finns inget PCB, kvicksilver eller antibiotika.
Du får det som är bra från havet, inte det dåliga.
Vegetabiliska lösningar är nog bland de bästa alternativen för framtiden.
Traditionellt jordbruk och uppfödning av kor och höns påverkar havet.
Avrinningen skapar döda zoner i miljön.
Fiske och fiskodling också. Om vi kan finna fullgoda alternativ,
som är bättre för miljön, varför inte?
Min resa hade tagit mig långt.
Trots att jag sett katastrofal förstörelse,
beundrade jag havet mer än nånsin.
Jag kände mig styrkt av vad jag fått veta och ville omsätta det i handling.
Jag städar fortfarande stränder,
och har som projekt att fortsätta undersöka
och rapportera om miljöfrågor.
Med så många vegetabiliska alternativ för nästan alla fiskprodukter
insåg jag att det bästa jag kunde göra dagligen
för att skydda havet och det marina livet som jag älskade
helt enkelt var att inte äta dem.
Om vi skyddar mer och fiskar mindre
och återställer balansen
och friska ekosystem,
har de goda chanser att klara de svåra tiderna.
Det finns hopp, eftersom marina ekosystem
återhämtar sig så fort om de får möjlighet.
Korallreven skulle hämta sig, fiskstimmen skulle komma tillbaka.
Valar skulle komma tillbaka till kusterna.
Det är inom räckhåll. Vi kan klara det.
Framtidsutsikterna för marin återhämtning och återförvildning är otroligt spännande
men det kan bara hända
om väldigt stora havsområden stängs för kommersiellt fiske.
Även om regeringar inte är beredda att agera
och industrin i princip är oreglerad,
är det enda etiska alternativet att sluta äta fisk,
Det är inte för sent att ta fasta på det bästa hopp vi nånsin kommer att få
att ha ett hem i vårt universum.
Att respektera vad vi har och skydda det som återstår,
låt inget av det komma undan.
De flesta positiva och negativa saker
som leder till förändringar i civilisationen
börjar med nån.
En person.
Ingen enskild kan göra allt
men var och en kan göra nåt.
Och ibland
gör stora idéer stor skillnad.
Det är vad vi kan göra.
Det är vad du kan göra nu.
Titta i spegeln och lista ut det.
Bestäm dig för det.
Undertexter: Anna Norman