Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mina damer och herrar, en applåd för Khalid Bounouar!
DJ Wati!
Toppen!
Äntligen får vi uppträda igen.
Det är så skönt att vara här igen.
Det är helt galet!
Coronaviruset tar knäcken på oss.
Det var helt galet när det var som värst.
Man är fast inne med familjen hela tiden.
Jag hade det riktigt illa. Vi var 48 i ett rum.
Alla syskon. Det var tufft.
Sen ringde alla mina vänner varje dag.
Alla var uttråkade.
De började ringa mig varje dag.
Men det var inga vanliga samtal, utan videosamtal.
Plötsligt hade vi gruppvideosamtal i WhatsApp.
En ringer upp alla för ett videosamtal.
Och det var inte för att höra hur man mådde. Nej!
Det första mina blattepolare frågade var:
"Behöver du munskydd, bror?"
De ville sälja munskydd till mig.
De var slut på sjukhus och apotek, men mina blattepolare hade munskydd.
Alla hade munskydd till bra priser.
De var experter och förhandlade med mig.
Ärligt talat. Alla är munskyddsexperter nu.
Vi vet allt om dem. Vilka som finns, vad de heter…
För ett år sen visste vi ingenting.
Nu vet vi. Det finns FFP2, med och utan filter.
Det finns KN95. Det finns kirurgiska munskydd.
Återanvändbara munskydd. Engångsmunskydd.
Bomull, polyester, syntetmaterial.
Munskydd man bara kan tvätta i 70 grader. Jag svär!
Varken mer eller mindre.
Skylld dig själv om de krymper i torktumlaren.
Då kan du värma kulorna med dem.
Vi vet allt om munskydd.
Vi är proffs nu.
Och när vi ändå pratar om det…
Om nån behöver munskydd står jag här utanför efteråt.
Jag har bra munskydd till halva priset. Bara till er.
Det gläder mig att få uppträda i Köln. Det är trevligt.
Jag gillar Köln, men ärligt talat: Tågstationen är en katastrof.
Jag var där idag,
och nån hälsade på mig på avstånd.
Han varken ropade eller sa mitt namn,
utan drog bara upp ögonbrynen. Är ni med? Så här…
Det var allt. Jag är artig, så jag hälsade tillbaka.
Vi hade en hel konversation med ögonbrynen. Han sa…
Och jag sa…
Det var ett helt samtal.
Jag kan se på andras uttryck
om de känner igen mig från tv
eller om de känner mig privat.
Hans uttryck sa:
"Jag känner dig privat."
Men jag visste inte vem det var.
Jag undrade hur jag kände honom, men vågade inte fråga.
Tänk om jag frågar och så har han suttit bredvid mig i skolan i sex år.
Det vore pinsamt, så jag frågade inte.
Jag funderade på det, men sen tog han ett steg mot mig.
Våra ögonbryn samtalade fortfarande.
Jag tog ett steg mot honom och tänkte:
"Fan! Hur känner jag honom? Är han en av mina kusiner?"
Jag har en stor släkt.
Han kom närmare och jag tänkte: "Hur känner jag honom?"
Sen sträckte han fram handen och jag gjorde samma sak.
Ögonbrynen var fortfarande uppe.
Vi log mot varann och jag tänkte:
"Hur känner jag honom? Är det ett av mina syskon?"
Jag har så många att jag måste googla deras namn ibland.
Vi skakade hand och jag fortsatte undra.
Till slut drog jag undan handen
och då hade jag 20 euro i den.
"Va?" sa jag. "Jag trodde att du sålde", sa han.
Grejen är att jag sålde lite till honom sen,
men jag vet ändå inte vem han var.
När vi ändå pratar om det…
Om nån behöver gräs, så står jag här utanför efter showen.
Jag har munskydd och gräs till halva priset.
Jag har FFP2 med filter.
Man kan stoppa in gräset i ett fack och inhalera.
Säg nej till virus.
Ja, jäklar.
Jag är halvmarockan och halvalgerier.
Alltså hatar jag mig själv.
Ja.
För de som vet nåt om politik.
Ärligt talat vill jag inte vara turk längre.
Det var den mest förvirrande övergången nånsin.
Alla bara: "Va?"
Nyss var han marockan/algerier och nu turk?
Jag vet att jag inte är turk, men jag vill inte vara det längre.
Många tror att jag är turk.
Missförstå mig inte.
Jag tar det inte på fel sätt om en tysk-tysk tror att jag är turkisk.
Jag ser inte skillnad på tyskar och holländare.
Det jag stör mig på är turkar som tror att jag är turk.
För ända sen jag var liten
har turkar kommit fram till mig och frågat:
"Sen Türk müsün?"
Det betyder: "Är du turkisk?"
Ända sen andra klass
har de frågat mig, i Tyskland, på turkiska
om jag är turkisk.
Jag förstod aldrig.
Jag frågade turkiska vänner vad det betyder.
De sa: "Ja, Khalid. De frågar om du är turkisk."
-"Vad ska jag svara?" -"Säg: 'Yok, ben Marok.'"
Det betyder:
"Nej, jag är marockan."
Varje gång en turk frågade om jag är turkisk, svarade jag:
"Yok, ben Marok."
En gång gick jag genom Köln och alla frågade:
-"Sen Türk müsün?" -"Yok, ben Marok."
Jag hamnade mitt i en turkisk demonstration.
Jag hade en marockansk flagga. Alla blev förvirrade.
Men jag ska erkänna att jag kan lite turkiska
eftersom jag växte upp med så många turkar.
Som alla andra i Tyskland.
Det betyder
att jag hälsar på turkiska när jag går in i en turkisk-ägd butik.
Då plockar jag fram min allra bästa turkiska.
Jag går in och säger:
"Assalamu alaikum."
Det här ingår. Det är en del av det turkiska språket.
Jag går in och säger: "Assalamu alaikum."
Nu tänker ni säkert att det är en arabisk hälsning. "Frid vare med dig."
Absolut, men det här var den turkiska versionen.
Araben säger: "Assalamu alaikum." Turken säger: "Assalamu alaikum."
Med några extra U.
Araben är allvarlig. "Assalamu alaikum." Turken grinar. "Assalamu alaikum."
Jag hälsar och han hälsar tillbaka.
"Alaikum as-salam."
Jag frågar honom på turkiska…
Jag frågar: "Hur mår du?"
Jag säger:
"Nasılsın?"
Han svarar på turkiska:
"İyiyim, sen nasılsın?"
Alltså: "Bra. Själv, då?"
Så jag svarar:
"İyiyim, Allah’a şükür."
Alltså: "Bra. Gud ske pris."
Sen frågar han
"Napıyon?"
Alltså: "Vad gör du?"
Och det var allt.
Mer turkiska kan jag inte.
Det enda jag minns är: "Yok, ben Marok."
Han trodde att jag drev med honom.
En sak till jag kan på turkiska är:
"Var är din flickvän?"
Kul, va?
"Senin kız arkadaşın nerde?"
"Var är din flickvän?" Asroligt.
Jag frågade en turk det på gatan en gång.
Jag kände honom inte. Han var inte road.
Han gick förbi mig och jag sa: "Hej, Mehmet, Murat, Ali, Hakan?"
-"Ja?" -"Hakan! Jag visste det."
Hakan, min bror.
"Abi senin kız arkadaşın nerde?"
Han blev förvirrad. Han sa…
"Varför frågar du om henne?
Känner du henne?"
Grejen är att jag vill att han ska fråga
var min flickvän är, för jag har ett superbra svar.
Väldigt roligt.
Kan nån på första raden turkiska?
Du, kanske?
Jag ska fråga dig var din flickvän är,
så frågar du mig samma sak sen.
Du kommer att dö av skratt.
Annars har du ingen humor.
Mitt svar är bäst. Är du redo? Okej?
Vad heter du?
Akif?
Akif? Okej. Härligt namn.
-Har du en flickvän? -Nej.
På grund av ditt namn.
Nej, vi ska… Okej.
Okej, är du med?
Du har ingen flickvän. Jag fattar. Akif.
Akif, min bror!
Senin kız arkadaşın nerde?
"Benim kız arkadaşım evde ekmek yapilir."
Det betyder: "Min flickvän är hemma och bakar bröd."
En turkisk tjej sa att det var diskriminerande.
Nu säger jag bara: "Hon bakar bröd." Hon får själv bestämma var.
Jag är inte en turk som kontrollerar sin tjej.
Jag är inte ens turkisk.
Unge man, jag älskar ditt skratt.
-Vad heter du? -Maurice.
-Maurice. Är du tysk? -Ja.
-Är det din flickvän? -Ja.
Har hon ett tyskt pass?
-Ja. -Ja!
Bra jobbat.
Det är det viktigaste. Jag ska fråga dig var hon är.
Okej?
Och du svarar på turkiska.
Så här säger du: "Min flickvän är här."
"Benim kız arkadaş."
Eller bara: "Kız arkadaşım burada."
Okej?
Är du med?
"Kız," K - I - Z. "Arkadaşım."
"Kız," K - I - Z.
Flicka.
"Arkadaşım."
Vän, flickvän.
Nu fattar du, va?
"Kız arkadaşım burada."
Som förlaget Burda, men med rullande R.
Burda.
Är du med? Maurice, eller hur?
-Japp. -Var tysta nu.
Han behöver er energi. Jag tror på dig.
Maurice, min bror!
Senin kız arkadaşın nerde?
Kız arkadaşım burada.
En stor applåd för Maurice!
Mycket bra!
Bra jobbat.
Det var toppen.
Såg ni det där?
Mina föräldrar kom hit som gästarbetare på 60- och 70-talet.
Idag står jag på en scen i Köln och lär en tysk turkiska.
Snacka om integration.
Och jag är inte ens turkisk!
Jag kunde ha lärt dig det på marockanska. Där säger vi:
Ferha Sahbtik.
Fyra kortslutningar i två ord.
Jag menar bara att våra föräldrar var med om mycket och startade nåt.
Vårt jobb är att hålla liv i det. Jag är Khalid Bounouar.
RebellComedy för alltid.
Mina damer och herrar, en applåd för Salim Samatou!
Tack!
Tack ska ni ha!
Tack. Tack så mycket.
Tack. Tack ska ni ha.
Jag blir nästan tårögd av att vara här.
Tack. Jag fattar knappt att jag är ute i civilisationen igen.
För två veckor sen var jag fast i Bangladesh.
Jag kunde inte ta mig därifrån.
Alla mina Instagramföljare vet att jag bara ljuger nu.
Men…
Nej, allvarligt. Jag hälsade på släktingar.
Jag är från Bangladesh, enligt Wikipedia.
Jag ville åka dit och…
Vilka har varit där?
Åk inte dit. Nånsin. Åk till ett Primark-varuhus.
Det är samma sak.
Det är som en Bangladesh-simulator.
Bara ett flygbolag flyger till Bangladesh.
Det heter "Gardidi Air". Det är allt.
Det sunkigaste flygbolaget i världen.
Till och med bussförarna skrattar åt dem.
"Hur sunkig?" undrar du.
Flygvärdinnorna ber mig om mat. Vad fan är det?
"När serverar ni maten?" "När ger ni oss mat?" En katastrof.
Pilotens välkomstmeddelande löd så här:
"Hej!" Inget mer. En katastrof.
Jag sa: "Alltså, du är…
Du är…
Du är pilot. Du måste säga mer."
Han sa: "Vill du köpa en T-shirt?"
Det var allt.
Sen kom han ut och sålde rosor.
"Här, broder. Ta de här. Ta rosorna."
Med en bild på barn från slummen. "Snälla, ta rosorna."
Jag sa: "Okej då, jag tar tre."
Jag är flygrädd.
Jag satt vid fönstret och höll ett öga på turbinerna.
Det fanns inga turbiner.
Bara tre killar som gjorde så här.
We believe we can fly
I believe I can touch the sky
"Åh, nej! Jag kan röra vid himlen!" Allvarligt…
Varför åkte jag ens till Bangladesh?
Bra fråga.
Jag ville luffa. Har nån här gjort det?
Ingen. Galet. Respekt!
Det stämmer, för här finns sån kulturell mångfald.
Att luffa är nog nåt
för sunkiga vita hippier.
Exakt. Det var ni som sa det. En katastrof.
Armhålehår överallt, ingen deodorant, bara kalk…
"För mitt koldioxidavtryck."
De åker och luffar.
Vet ni vem som älskar det?
En av mina bästa vänner. Allvarligt.
Min underbara kollega från Schweiz: Alain Frei.
Alla vet vem han är.
Underbart.
Toppen.
Du klappade hårt. Vad heter du?
Va?
Kellmann? Den bästa. Toppen.
Bästa Kellmann. Gör så här.
Du vet vem han är. Du klappade så entusiastiskt.
Kellmann vet vem Alain är. Eller hur?
Det enda ni behöver veta är att han är vitast i världen.
Fråga Kellmann. Det är säkert.
Hans hudfärg växlar mellan vit och hudcancer.
Han använder opakvit färg som brun utan sol.
Det är sant. Jag lovar.
Albiner skyddar honom från solen. "Ta mig!" säger de.
Sluta, Kellmann. Var inte taskig.
Kellmann, vad håller du på med?
Mannen.
Nu får du ge dig.
Vad taskigt att driva med hans hudfärg
bara för att han är vit.
Hashtagg "white lives matter".
Allvarligt.
När snön kommer försvinner han.
Kellmann sa det.
När man släcker lamporna syns han fortfarande.
Han handleder eldflugor. Allvarligt.
Eldflugorna säger: "Hur gör du? Du är bonde."
Det räcker nu, Kellmann! Sluta.
Vilken skitstövel.
Sluta. Det räcker.
Vi var på zoo. Isbjörnarna dansade med honom.
De sa: "Du är en av oss, mannen!"
Sluta nu!
Sluta.
Vilken skitstövel han är.
Vi kan inte hålla på så här. Vilken skitstövel.
Han skrämmer spöken. Det räcker nu!
Han är alltså från Schweiz.
Han sa: "Salim, du måste följa med och luffa."
För er som undrar var det perfekt schweizertyska. Jag svär.
Schweizertyska är som vanlig tyska,
men man skendränker Kalle Anka samtidigt.
Det är schweizertyska. Jag svär.
Det är säkert.
En katastrof.
Verkligen.
Kalle, en handduk och…
Jag… är… inte… här.
En katastrof.
Om ni inte tror mig så kallar de bestick för "bestick".
En katastrof. Jag svär.
Allvarligt.
Vet ni hur det är att turnera med Alain?
Ibland bor han bredvid mig på hotellet.
Jag kollar på tv.
Det finns oinställda kanaler som flimrar i grått.
Då kommer han in. "Mamma? Pappa?"
Jag säger: "Nej, det är…
Det är tv:n.
Det är tv:n. Det…
-Det är bara tv:n." -"Mamma!" Herregud.
Han har den sämsta hunden en schweizare kan ha.
En mops.
När jag hälsar på vet jag aldrig vem som pratar.
De låter likadant, typ…
Jag säger: "Mannen, sluta leka Kalle nu."
Vilken katastrof.
Tror ni mig inte?
Jag ringde Swiss Telecom och lät mopsen snacka.
De pratade i 38 minuter. Jag lovar.
Det är sant.
Vilken katastrof.
Allvarligt.
Åk aldrig till Schweiz.
Ni som vill åka dit…
Åk till Österrike istället. Det är bättre.
Åk till Österrike, men undvik Wien.
För "det får en att tappa hakan".
Där säger de: "Das haut's den Beidl auf'd Seitn."
Och det betyder:
"Det får snorren att hamna på sniskan."
Jag svär. Kvinnor säger också så.
"Det får snorren att hamna på sniskan."
Jag svär.
"Det får snorren att hamna på sniskan."
Afrikanska österrikare säger nåt annat. De säger:
"Det får snorren att sno sig."
Jag svär. En katastrof.
Asiaterna säger: "Det får snorren att hamna i mitten."
Mitten är okej. Respekt. Allvarligt.
Visst är det tröttsamt att äta ute?
Servitören frågar: "Smakade det inte bra?"
"Jodå."
"Din snorre ligger på kl. 07.30. Jag ser den."
Den ska ligga på 06.45 eller 07.15, annars…"
Pengarna tillbaka-garanti.
Jag har märkt
hur jobbigt det är att vara med om nåt sånt här.
På grund av allt som händer nu,
sitter ni här som kloner. Allt det här…
Allvarligt.
Det är historia som skrivs.
Det som händer är historia som skrivs.
År 2100 läser de om det här i historieböckerna.
Och vi kommer att…
Nån av oss kommer att vara med som ögonvittne.
Den 100-åriga Jeremy Pascal är med.
"Hej, jag var med på den tiden."
För det…
Han har en tatuering på magen. "Jag var med på den tiden."
Vittnena år 2100 har det inte lika bra som dagens vittnen.
När vi gick i skolan var det nån från andra världskriget.
Alla tyskar var emot Hitler. Så klart.
Allihop. Det finns inga bevis.
Ingen tog en Instagramselfie med Hitler.
Hashtagg "Chillar med mannen".
Det fanns inget sånt.
Hashtagg "Hjärtat var på rätta stället".
Sånt fanns inte. Är ni med?
Det fanns inte.
De kan improvisera. Alla berättar samma historia.
"Hitler, vilket kräk. Jag sa det rakt ut.
Jag tryckte in mustaschen i röven på honom. Skit ner dig!
Kom igen, ditt as! Vad är problemet?
Vad är det, Göhring? Fetto!
Jag gömde hans Big Mac.
Han fick en fläskkotlett. Jag tog Himmlers glasögon."
"Jag tillhör härskarrasen." Det var deras historia.
Det värsta blir när dagens influerare
är influerare år 2100.
Men då är de 100-åringar som kutar runt och säger:
"Tjena. Behöver du också kateter? Svajpa uppåt och boka en.
Kateter."
"Svajpa uppåt."
"Snälla."
Får du inte upp den? Svajpa uppåt!"
Använd koden "sloksnopp" och få 20 % rabatt.
Beställ nu!"
Dagens läxa är alltså:
Åk inte till Österrike eller Zürich, utan till Japan.
Japan är bäst. Vilka har varit där?
Två personer. Respekt.
Var i Japan?
Tokyo. Det skulle jag också säga om jag aldrig hade varit där.
Han improviserade. Härligt.
Han kan intyga det.
De har koll. Allvarligt.
Som nu under pandemin…
Har ni sett folk hamstra toapapper?
"Va? Ett dödligt virus? Jag måste ta hand om röven.
Hur ska det gå? Hur ska jag torka mig i röven?"
Muslimerna sa:
"Alltså, ta en vattenkanna och håll käften."
Fixat.
Inte Japan. De har nått sista nivån.
Inget toapapper, inga kannor.
Deras toaletter kör med en automatisk regndans.
Man sitter där. Man trycker på en knapp och sen blir det regndans.
Jag lovar. En vattenpistol i röven. Sen är det klart.
Jag lovar.
Allvarligt.
Man tittar ner i toaletten och ser Squirtle och Wartotle träna.
Tre rövar till, så är vi redo för turné.
Jag sa till en japan:
"Det är schyst med allt det där…
Den får snorren att sno sig. Den är toppen.
Men var är toapappret?"
Han fick spel.
"Jävla västerlänningar.
Ni dödar miljontals träd för att torka er i röven!
Ni är en skam för mänskligheten!"
Jag sa: "Lugna dig, delfinmördare. Vad snackar du om?
Du åt precis en valsmörgås. Ta det lugnt.
Du kan bara hålla tyst."
Japanerna kan inte jämföra sig med oss.
Vad äter de hela dagarna?
Fisk, ris och misosoppa är allt som finns.
Om det är det man äter, skiter man som ett får.
Tarmrörelserna tar tre sekunder.
Klart.
En knäböj får ut allt.
Så kom de på sumobrottningen.
Så här.
Klart.
Japanerna vet inte hur det är
att trycka i sig en kebab klockan tre på natten.
Chiliostnuggets med radioaktiv, stark sås.
Om man äter radioaktivt skit
och släpper en Hiroshima dagen efter,
så kan det ta sin tid att…
Man behöver ett helt träd. Minst.
Annars är man ute.
Tack. Det var ett nöje.
Mina damer och herrar,
en stor applåd för den schweiziska komikern
Alain Frei!
Tack!
Tack så mycket!
Tack!
Härligt! Tack!
Tack!
Innan vi börjar vill jag säga en sak.
Nåt väldigt viktigt.
Så vit är jag inte.
Jag vill bara klargöra det.
Vad kul att vi kan genomföra det här.
Ja, en applåd för er. Verkligen.
Jag klädde mig extra snyggt för er. Coolt, va? Tack.
Alltså…
Kostymen får mer applåder än mina skämt. Sorgligt.
-"Hur var showen?" -"Alain var snygg.
Hans mamma blir glad."
Jag ska vara helt ärlig.
Som komiker är varje show annorlunda.
Man vet aldrig vad som väntar.
Min konstigaste show var i Nürnberg.
Publiken hade alldeles för roligt.
Alla tjoade och skrek.
En kvinna på första raden skrattade okontrollerat.
Hon tappade det helt.
Hon var sån här hela tiden…
När nån skrattar riktigt mycket
börjar man själv skratta.
Så jag började också.
Och hon bara…
Jag bara…
Sen föll hon plötsligt framåt,
och jag bara…
Vi fick avbryta showen.
En läkare kom dit.
De hjälpte henne upp.
Hon mådde bättre och jag frågade läkaren:
"Vad fan hände egentligen?"
Han sa:
"Herr Frei, hon fick skrattkramp."
Det finns på riktigt.
Hon skrattade så mycket
att hennes blodomlopp kollapsade.
Och vet ni vad min första känsla var, bara under en millisekund?
Stolthet.
Men det höll inte i sig så länge!
Inte alls länge!
Mamma ringde: "Hur gick det?"
"Jag är så rolig att nån nästan dog."
Vet ni vad det skrattet påminner om?
Det finns en stereotyp,
när man gör så här…
Jag har en kompis
som verkligen gör så.
Han gör det jämt.
Jag vet varför folk gör så.
De vet hur gulligt det är
och att man inte kan bli arg på dem.
Jag lånade ut min bil till Rashid och han sa:
"Alain, jag krockade med din bil."
Jag sa: "Rashid! Hur kunde du?"
"Kom här, grabben. Du är så söt."
Jag är schweizare. Vi dras också med tjatiga stereotyper.
Efter en show sa en kille:
"Alla schweizare är rika, va?"
Och jag sa:
"Ja."
Sen köpte jag honom.
Han är min nu.
En liten tysk.
Han bor i min garderob.
Jag släpper aldrig ut honom. Det är sant. Han är min!
Jag köpte honom.
Bara utlänningarna klappade. Märkte ni det?
De tänkte: "Är det sant?"
Jag…
Jag pratar sällan politik på scenen.
Jag har dragit några skämt om ett parti aningen till höger.
AfD.
Fast inte för att vi tycker olika.
Så är det i en demokrati. Det får man tåla.
Vet ni varför jag inte står ut med dem? Jag för gammal för skitsnack.
Jag tål det inte längre.
Sånt som går över mitt förstånd.
AfD och PEGIDA ordnade en stor demonstration tillsammans
mot islamiseringen i väst.
De sprang runt med plakat.
En kille längst fram hade en stor skylt med texten…
Det här är hans ord, inte mina. Det stod:
"Vi vill inte ha utländska våldtäktsmän!"
Det vill ingen!
Inte jag heller!
Jag frågar aldrig efter våldtäktsmannen på en fest.
Dörrklockan ringer. "Hej! Det är jag, våldtäktsmannen!"
"Vänta lite. Vilken sorts våldtäktsman?"
-"En tysk." -"Kom in!"
Jag är för gammal för skitsnack.
Jag såg motdemonstranterna på Black Lives Matter-demonstrationerna.
Folk sa:
"Det är inte okej att de kräver samma rättigheter som vi."
De intervjuade en kvinna i USA och hon sa
att hon inte hade nåt emot svarta,
men att svarta och vita inte hörde ihop.
En vuxen kvinna på 2000-talet sa alltså
att hon inte tyckte att svarta och vita funkar ihop.
Jag ska säga er en sak.
Det finns bara en plats i hela världen
där svarta och vita inte funkar ihop,
och det är i tvättmaskinen.
Det är det enda stället.
Det enda.
Annars går det bra.
Det enda.
Det är det enda.
Jag har en storebror.
Här är ett faktum för alla med syskon.
Det är vetenskapligt bevisat.
I en syskonskara finns det alltid
ett snyggt syskon
och ett roligt syskon.
Det är ett faktum.
Nu tänker ni: "Nej, så är det inte för oss."
Ni är de roliga.
Bara de snygga skrattade.
"Skratta då, Quasimodo.
Han pratar om dig. Skratta!"
Om ni undrar hur det är för mig,
så kan ni ju gissa.
Jag är den roliga.
Min bror är snygg. Han ser ut som en modell.
Jag hatar honom. Han har alltid varit den vuxna.
Han föddes vuxen. Han kom ut med kostym och monokel.
"Var är mitt bankkonto?" Han har alltid varit vuxen.
Han kunde uträtta ärenden redan som fyraåring.
Mamma sa: "Michael, kan du gå och handla?"
"Som du vill, mor." Det var så han pratade.
Mig kunde man inte skicka. "Köp mjölk." Och sen…
-"Var är mjölken?" -"Uppdrucken."
-"Och växeln?" -"Uppäten."
Jag var en korkad unge.
Alla gjorde narr av mig. Alla.
Jag hade en granne med Downs syndrom.
Till och med han kallade mig korkad.
Vet ni varför det skämtet är okej?
Jag har jobbat med folk som har Downs syndrom,
och de är fantastiska människor med stora hjärtan.
De älskar att skratta.
Min granne är den som skrattar mest åt skämtet.
Det är bra om man tål skämt.
En gång drog jag ett skämt på scenen
och en kille i publiken bara…
Jag sa: "Det är lugnt.
Jag drar skämtet och den som skrattar mest har Downs syndrom."
Han sa: "Det har jag inte alls."
Det var jobbigt.
Folk.
Min bror…
Jag var korkad, men det var han också. Han var bara smart jämfört med mig.
Vi var bröder…
Vi försökte alltid bräcka varann.
På helt idiotiska saker.
"Jag kan cykla längre än du."
"Nej, jag kan cykla längre än du."
Sen cyklade vi runt i cirklar i åtta timmar.
Som två jubelidioter.
Gäster frågade mamma: "Hur mår barnen?"
"De är korkade.
Titta ut genom fönstret.
De har hållit på i åtta timmar.
Den fula till vänster är dummast."
Ja.
Jag var korkad.
Jag gillade…
Jag gillade djur och såg ofta naturdokumentärer.
Man lär sig saker man aldrig kommer att behöva.
Jag såg nåt som passar perfekt nu.
Och det här är faktiskt sant.
Det finns en sorts sjöstjärna
och 20 procent av dem
föds utan anus.
De har inget rövhål,
men de överlever ändå.
De bajsar på insidan.
De gör det hela livet. Det byggs upp.
Det är inga problem.
De skiter mer och mer.
Det fortsätter tills skiten når ända upp
och då har de huvudet fullt av skit.
Jag kan svära på att det finns såna människor också.
De är precis likadana.
Allvarligt. De har huvudet fullt av skit.
Jag ska avsluta med nåt märkligt som jag har lagt märke till.
Det finns meningar i Tyskland
som sägs i filmer, men inte i verkligheten.
Jag såg en polisfilm och nån sa:
"Sir, med all respekt…"
Ingen säger så i verkligheten. Jag har testat.
Jag skulle betala på Donken.
Hon sa: "Ketchup eller majonnäs?" Jag sa: "Med all respekt, både och."
Meningen är som ett trick.
Den är så artig att man kan göra vad man vill sen.
Som killen i filmen.
"Sir, med all respekt… Ni har ingen aning."
Den andra sa: "Du kanske har rätt."
Testa.
Dyk upp på jobbet fem timmar försenad nästa vecka.
Gå in och låtsas som ingenting.
"Tjena, läget?"
Chefen säger: "Vad fan är det här? Du är sen!"
"Sir.
Med all respekt…
Här har du!"
Om han blir arg, gör ni bara så här.
Tack för att ni kom!
Njut av showen! Tack så mycket!
Tack!
Mina damer och herrar, nu välkomnar vi Hany Siam!
Jävlar!
Sluta!
Jäklar!
Vilken underbar energi! Grymt!
Jag är otroligt glad över att vara här.
Mina damer och herrar,
jag är inte så förtjust i överdriven politisk korrekthet.
Jag tycker att många har blivit för känsliga.
Men istället för att tjafsa
har jag börjat dra nytta av det.
Vid nåt tillfälle började jag dra rasistkortet.
Fast helt ur sitt sammanhang.
Jag var på bio.
Det var lång kö till popcornen.
Jag trängde mig före och en kvinna bakom mig sa:
"Ställ dig längst bak."
"Kallade du mig nigga?"
Hon sa: "Nej! Jag gillar Obama!"
Till slut gav hon upp och jag tänkte:
"Coolt. Det ska jag testa igen."
Efter bion skulle jag köpa nåt att äta.
Det var lång kö där också och jag trängde mig före.
Nån kille sa åt mig att ställa mig längst bak.
Jag tänkte: "Nu har jag chansen."
"Kallade du mig nig…"
"Fan", tänkte jag.
"Han är mörkare än jag!"
Han vände runt på det. "Kallade du mig nigga?"
Jag sa: "Nej! Jag gillar Obama! "
Jag sprang därifrån.
Sen drog jag aldrig rasistkortet igen.
Förutom en enda gång.
Men först ska vi prata om min bakgrund.
Jag brukar varken prata om det eller tänka på det,
för det definierar mig inte.
Men jag förstår varför andra tänker på sin bakgrund
och varför den är viktig.
Jag tog en promenad i stan
och en riktig svart afrikan gick förbi.
Han gick.
Han såg på mig.
Han nickade och fortsatte.
Jag tänkte: "Vem var det? Han måste ha blandat ihop mig med nån."
Några minuter senare gick en till svart afrikan förbi.
Han gick.
Han såg på mig.
Och gick vidare.
Då trillade polletten ner. Det var typ så här: "Tjena, broder!
Vi har uthärdat samma svårigheter.
Slaveri och sånt."
Då fick jag dåligt samvete
för mina föräldrar är från Egypten.
Har ni hört talas om pyramiderna?
Det var vi som uppfann slaveriet!
Det är ju…
Det är som att gå fram till Jack Uppskäraren och säga:
"Vi håller ihop. Det går en mördare lös."
För några år sen kom det bevis på
att pyramiderna inte byggdes av slavar,
utan av arbetare som fick rättvisa löner.
Min första tanke när jag hörde det var: "Fejk."
Jag vet hur egyptier jobbar. Nån Mahmud fabricerade bevis.
För att förbättra landets rykte.
"Jag svär. Jag hittade en papyrusrulle.
Enligt hieroglyferna fick alla betalt."
"Vänta!
Det är skrivet med tusch!"
"Varför ska ni tyskar vara såna?
Vi egyptier uppfann tuschpennorna!"
Svarta nickar fortfarande åt mig och hälsar på mig.
"Vi har uthärdat samma svårigheter."
Jag tänker: "Nej! Du har uthärdat mycket.
Du är med i lag 'Släpp mitt folk'.
Jag är med i lag…
Du ska ingenstans!
Du ska ingenstans.
Nej, nej!"
För att undvika obehaget
när svarta hälsar på mig och ger mig dåligt samvete,
går jag så här varje gång en svart person ser på mig.
Det funkar!
Jag vet vad ni tänker.
"Han är rätt konstig, den där."
Och ni har rätt.
Helt klart.
Vet ni varför jag röstar i politiska val?
Jag kan inte låta bli att kryssa i rutor.
Det kvittar vad det är för ruta.
"Hany, vilka röstade du på? SPD?"
"Bland annat."
Jag har varit sån ända sen skolan.
Minns ni kärleksbreven med alternativen "Ja. Nej. Kanske"?
Jag kryssade i alla när jag fick såna.
Tjejerna gillade det.
De tänkte: "Herregud, Hany är så mystisk."
"Nej. Jag är som han i serien Monk."
Jag förstår inte varför kvinnor gillar mystiska män.
Jag fattar inte.
Mystik är aldrig nåt bra.
Eller har ni nånsin träffat en man som sagt:
"Det är nåt jag måste berätta.
Jag är miljonär.
Va? Gör det inget?
Äntligen har jag hittat nån som gillar mitt kreditkort."
Det har aldrig hänt!
Min hemlighet är min besatthet av att kryssa i rutor.
Det kommer att bli min undergång.
Fattar ni hur dyr min försäkring är?
Blanketterna knäckte mig!
"Kryssa i befintliga sjukdomar."
Fan!
-"Har du hemorrojder?" -"Nu har jag det."
Men hör ni…
På tal om att rösta.
Att rösta är väldigt viktigt,
så att man uppväger nazisternas röster.
Många idioter får rösta.
Till exempel såg jag nyligen en bög-nazist på nätet.
En bög-nazist!
Han var helt allvarlig och sa:
"Herregud!
Dessa muslimer…
De tar alla bra män!"
Okej, timeout!
Den risken kan vi nog hantera.
Jag har aldrig nånsin hört en muslim säga:
"Bror, efter Ramadan
ska jag ta mig en riktig sucuk."
Aldrig sett det!
Jag har aldrig sett det, men det kanske händer.
Allt är möjligt.
Jag menar, den ni har framför er är mörkhyad men född i Tyskland,
en arab som stödjer gayäktenskap
son till muslimer och har läst hebreiska i skolan.
Allt är möjligt.
Allt.
Ja!
Dessutom är jag trevlig.
Varför skrattar du?
Jag är trevlig.
Jag vill inte att nån ska fara illa på grund av mig.
Exempelvis flirtade jag för ett tag sen med en kvinna.
Det händer vart femte år.
Det var inte så att hon var… Hur säger man? "Jävlar!"
Snarare: "Jävlar."
Sättet hon började prata med mig… Hon sa: "Hej, sötnos!
Ge mig ditt nummer."
Jag hade svårt för att säga att jag inte dejtar cykloper,
så jag fick improvisera. Jag sa:
"Oh, pardon! Je ne peux parler allemand!"
"Oh! Mais je peux parler français."
"Oh! Mi scusi. Non parlo tedesco."
"Oh! Ma io parlo italiano!"
Fan också!
"Ben Almanca konuşamıyorum."
"Ben türkçe konuşuyorum!"
"Men allvarligt!"
Hallå!
Jag kunde inte ta mig ur det.
Vi var ihop i två år.
Alltså…
Hallå! Hon trodde…
Hon trodde att jag var en mörkhyad turk.
Finns det ens?
Aldrig sett!
Till slut lyckades jag göra slut.
Jag klarade det till slut.
Jag fick vänta på rätt ögonblick.
"Hany!
Du skulle ju spara choklad till mig."
"Kallade du mig nigga?"
Sen gick jag.
Jag heter Hany Siam!
Ni var otroliga!
Ni var fantastiska!
Tack!
Tack! Jag älskar er!
Tack!
Mina damer och herrar, en applåd för RebellComedys medgrundare!
Här är Ususmango!
Läget?
Härligt!
Coolt. Läget?
Hur har ni det, Köln?
Toppen. Jag är glad över att vara här.
Jag har verkligen saknat er.
Jag känner er inte, men jag…
Jag har saknat er i fantasin.
Jag vet inte… Men jag är glad.
Jag har tre barn hemma.
Jag är extremt glad över att vara här.
Verkligen…
En paus. Jag får en paus.
Exakt.
De flesta av er känner till två av mina barn från RebellComedy.
Nu har jag tre. Hur nu det gick till…
Ni kanske kan reda ut det.
Jag har tre barn.
Min äldsta dotter är 11 år.
Min son är nio.
Min yngsta dotter är fem.
Jag får alltid påminna mig om
att de andra är så stora, men fem känns som en cool ålder.
Det är en cool ålder, för som förälder får man lägga barnet varje kväll.
Annars kan hon inte sova.
Hon och jag har alltid haft en ritual.
Ni vet. Jag lägger henne och sen berättar jag historier.
Ibland sjunger jag och ibland tävlar vi.
En ordkamp, liksom.
Ni kanske känner igen det. Det låter så här:
"Pappa, jag älskar dig lika mycket som…"
Sen säger hon nåt som jag måste överträffa.
Hon tror jämt, eftersom hon inte vet nåt om livet…
Hon tror att hon kan slå mig.
Hon tror att hon är bättre.
Ni anar inte. Det är den tredje ungen.
Den tredje. Jag har fullt med ammunition.
Ni vet… En del är veteraner. Jag är faderan.
Jag klarar allt. Ingen slår mig. Glöm det.
Så är det bara.
Nyligen hände det igen.
Jag skulle lägga henne, men hade bråttom.
Ni vet när man är otålig och inte tar sig tid.
Barn känner av sånt direkt.
Hon märkte det. "Han har bokat in nåt annat.
Jag ska hålla kvar honom här."
Sen sa hon:
-"Kan vi leka den där leken?" -"Visst."
Hon började så här:
"Pappa, jag älskar dig lika mycket som det finns stjärnor på himlen."
Vet ni hur många gånger jag hört det? Stjärnor på himlen?
Jag har hört det oftare än en kvinna i en bar.
Ni fattar. Så jag tänkte: "Kom med nåt nytt."
Ni vet. Inom mig…
"Oj, vad mycket", sa jag till henne.
Men inom mig tänkte jag: "Vad töntigt!"
Rena skräpet. Det värsta jag har hört.
Jag blev lite besviken, men…
Jag sa: "Vad mycket.
Men jag älskar dig lika mycket som det finns stjärnor i hela galaxen."
Hon sa: "Det måste vara massor."
"Ja", sa jag och hon fortsatte:
"Pappa, jag älskar dig lika mycket som det finns sandkorn i en sandlåda."
Jag tänkte:
"Av allt som finns väljer du en liten sandlåda.
Du kan ju ta… Visst!"
"Okej, det är mycket.
Jag älskar dig lika mycket som det finns sandkorn på stranden."
Hon sa: "Oj, det är ju jättemycket."
Jag sa: "Ja, det är det."
Sen sa hon: "Jag har en till.
Pappa, jag älskar dig lika mycket
som det finns sandkorn på stranden och på havsbotten,
för det är sand där också, och i öknen i Saudiarabien."
Jag tänkte: "Oj, inte illa."
Men jag hade inte mer tid.
Jag tänkte: "Respekt och så, men jag måste gå."
Respekt, men hon får en till, så att hon kan sova sen.
Ingen dödsstöt, utan…
…en sovstöt. Hon ska få en…
Hon ska få en sovstöt.
Jag sa: "Gumman, jag älskar dig lika mycket som…
Jag älskar dig lika mycket
som det helt plötsligt finns rasister i Tyskland igen."
Och hon sa: "Är det sant? Så mycket?
Detsamma, pappa."
Och så somnade hon.
Jag är nöjd.
Helt galet.
"Zoo" får mig alltid att tänka på barnen.
Sist jag var på zoo var det med barnen.
Den yngsta var inte född än.
Jag hade bara två barn.
Helt galet.
Vi tre var på Kölns zoo.
Jag vet inte om ni vet det,
men när man betalat inträde för tre på Kölns zoo,
så har man länsat sitt konto.
Allt där inne är också dyrt.
Pommes för 5 000 euro.
Ett mjukisdjur kostar en miljon. Galet dyrt.
När vi går runt där, vänder jag bort deras huvuden från allt sånt.
-"Titta inte." -"Va?"
"Det är haram. Titta på…
Titta inte ditåt. Titta på djuren."
"Titta på djuren", sa jag.
De tittade på djuren.
Samtidigt tittade jag på kartan.
Jag kollar vart vi ska gå. Inte för djuren.
Känner ni till killen med ballonger?
Vet ni vem det är?
Där finns en kille med en massa heliumballonger.
Jag hatar honom.
Med hela mitt hjärta.
För en ballong kostar sex euro.
Det är så mycket, och när ungar i en viss ålder ser honom
vill de ha en och jag kan inte säga nej.
Jag kan inte säga nej, och då blir det sex euro till.
Om man tappar taget om en sån ballong
svävar den upp i yttre rymden.
Ens sex euro hamnar i rymden.
Jag tänkte: "Okej." Planen funkade.
Vi såg honom inte.
Men sen står han där vid utgången.
Som en slutboss.
Han står där och flinar, som i en Stephen King-film.
Han har ballongerna och flinar, och jag tänker:
"Jag hatar den jäveln."
Ungarna ser honom direkt.
-"Ballonger, pappa." -"Nej."
-"Snälla! Bara en!" -"Okej, då."
Jag hatar honom.
Vi går fram och jag frågar min son:
-"Vilken vill du ha?" -"Byggare Bob."
"Okej, en Byggare Bob."
Jag tar snöret
och knyter fast den på hans handled.
Så att pengarna inte hamnar i rymden,
Jag knyter fast den ordentligt. Handen bultar.
Sen frågar jag min dotter vilken hon vill ha.
-"Barbie!" -"En Barbie, tack."
Jag tar den och ska knyta fast den.
Men hon är två år äldre och vill känna ballongen.
Hon säger: "Jag är en stor flicka. Det behövs ingen knut."
-"Nej, jag knyter fast den." -"Nej, jag tar den."
"Okej, men håll i ordentligt."
Jag blir som en general när de har sina ballonger.
Jag kollar hela tiden var de är.
De säger: "Jag har den här."
-"Håll i hårt!" -"Det gör jag, pappa."
Jag har bara ett uppdrag.
Killen säger: "12 euro." Jag tänker: "Skit ner dig."
Jag måste lotsa dem från utgången till bilen
utan att de släpper upp pengarna i rymden.
Det är uppdraget. Vi ska ta oss till bilen.
Vi hoppar in. Öppna dörren, in med ungen och ballongen, stänga.
Sen den andra. Öppna dörren, in med ungen och ballongen, stänga.
Först då kan jag slappna av.
Jag hoppar in där fram och vi kör iväg.
Hela vägen hem tänker jag på vår märkliga utflykt.
Hur mycket pengar jag blev av med.
Jag lägger ihop allt. "En miljon på inträde, ballonger för 12 euro.
Lejonet var inte ens där. Skitdåligt."
Sen är vi framme.
Jag blir general igen. "Var är de?"
-"Här." -"Vänta."
"Ja, pappa. Jag har den."
Min son håller på… Han är stolt. Den är fastbunden.
"Vad bra", säger jag.
Jag går in. Min son går in. Ballongen går in.
Min dotter går supersakta. "Jag håller i hårt!"
Sen släpper hon plötsligt taget.
En meter från dörren.
"Pappa, min ballong!
Förlåt, pappa!
Min ballong!"
Min son håller på…
"Bra", säger jag.
Han är glad, men hon slutar inte gråta.
Han klarar inte det.
Hans hjärta klarar inte av att hans syster gråter.
Vid nåt tillfälle säger han: "Du kan ta min!"
Jag tänker: "Vilket hjärta han har!
Vilken kille. Jag vill vara som han. Vi byter.
Vilken underbar kille."
Och hon säger:
"Nej, den är ful."
Jag tänker: "Vad är du för en?"
Jag kan inte bli arg på henne, för hon gråter.
Jag kan inte lugna henne. Inte min son heller.
Till slut klarar min son inte mer. Han säger:
"Då vill inte jag heller ha nån!"
Och så kastar han upp ballongen i rymden.
Jag står där och säger: "Tolv euro i rymden!
Driver ni med mig?"
Nej, allvarligt.
Det hände på riktigt. En sann historia.
När man ser sin son göra så,
som han gjorde,
då blir man berörd som pappa.
Plötsligt blev jag själv tårögd.
Jag började gråta.
Min son insåg att han aldrig skulle få se sin Byggare Bob igen.
Han började gråta.
Tre personer gråter efter en utflykt.
Alla gråter.
Jag frågade: "Var det en kul utflykt?"
"Ja, pappa."
-"Ska vi åka dit fler gånger?" -"Ja."
Vi åkte aldrig tillbaka.
Jag tänker aldrig gå dit igen.
Så är det.
Jag har verkligen tänkt igenom det.
Aldrig mer.
Hallå, Köln.
Tack ska ni ha. Jag heter Ususmango.
RebellComedy! Fred!
Mina herrskap,
en applåd för RebellComedy-legenden Benaissa Lamroubal!
Tack!
Tackar. Underbart!
Det här är så bra. Allvarligt.
I dessa tider är man glad när man får uppträda inför folk.
Min senaste show var inför bilar.
Jag lärde mig att man inte ska prata med bilar.
Om man inte heter Michael Knight. Bara glöm det.
Man ska inte prata med bilar.
Det var ett drive-in-event. Det var coolt för dem.
De ville se en film,
men fick se Den förvirrade komikern. Den går på bio nu.
För mig var det en katastrof. Jag blev förvirrad.
Man kan inte prata med bilar.
De vill så klart prata, men jag förstod inte vad de ville.
Vet ni hur de applåderade?
Precis, de tutade!
De tutade.
Och jag drog skämt på scenen.
Och de måste skratta. Vet ni hur de gjorde?
Exakt, de tutade för det också.
Det fanns delar de inte gillade. Då ville de bua. Vet ni hur de gjorde?
Exakt, de tutade.
Efter tio minuter blev jag osäker på om de gillade det eller inte.
Det är helt galet.
Att kommunicera med tutor.
Skratt kan inte bytas ut mot en tuta.
Skratt är ett av de vackraste ljuden.
Det är så fint.
Ja.
Jämfört med…
Det är en varningssignal. Jag blir rädd.
Det är ingen bra reaktion på ett skämt. Det funkar inte.
"Hallå! Har ni hört den här?
Vad gör polacken på isen?
Inbrott!"
Det funkar inte.
Det beror nog på skämtet.
Om det ska funka måste det vara polacker i publiken.
Men då blir det inget tutande.
För då finns det inga bilar.
Billig stereotyp. Gillar ni det?
Ni älskar det.
Jag också. Det är okej. Vi älskar stereotyper.
Men det är det de är. Jag känner många polacker. Ingen stjäl.
Men vi vill höra det. "Polacker stjäl."
Vi vill höra att araben har skägg och fyra fruar.
Vi vill höra att albanen jobbar på en byggarbetsplats.
Vi vill höra det.
Det kvittar om det är sant.
Vi är människor. Vi vill ha kategorier. "Gör det enkelt för oss."
Det är det vi vill. Därför går vi på zoo.
Vi vill se djuren på zoo såsom vi vill ha dem.
Vi vill se lejonet.
För lejonet är kungen.
Han har en man som en ut som en krona.
Han är kung över djungeln.
Men han bor på savannen, inte i djungeln.
Vad gör han?
Han sitter och latar sig hela dagarna, med man, skägg och fyra fruar.
Han är mer arab än araben.
Lejonet är inte kungen.
I djungeln är gorillan kung. Titta på gorillan!
Vilket monster! Vilket muskelpaket!
Där har vi kungen. Han är King Kong. Han är kungen.
Gorillan torkar sin röv med lejonet.
Vad fan…
"Ta hit manen, hörru!"
Helt galet. Gorillan…
En silverrygg… Titta på den.
Vilket monster. Ett muskelpaket. Alla är rädda för honom.
Har ni sett King Kong?
Alla är rädda för att bli uppätna av gorillan. Ännu en stereotyp.
Skulle gorillor äta människor? Knappast.
De är veganer.
Vi vill inte se det!
Vi vill ha stereotyper. Vi vill se aporna på zoo.
Men aporna på zoo har inget att göra med aporna i djungeln.
De här lever på ett zoo. De har värmesystem.
De får mat och medicin. De lever på bidrag.
De har inget…
Det har inget att göra med riktiga apor.
Det är bara fantasier, men vi vill se aporna på zoo.
Vad är det vi vill se?
Att de äter bananer.
Ja.
Vet ni hur få apor som nånsin har ätit en banan?
Apor är nästan som östtyskar.
Bananer är så ovanliga att de inte vet vad det är.
Vi tror att apan vill äta bananen.
Dessutom tror vi att apor äter bananer så här.
Glöm det!
När den får en banan biter den i den så här.
Det är bara fantasier. Exakt så är det med människor också.
Vi representerar nåt från våra hemländer eller föräldrarnas länder,
men vi är annorlunda.
Jag är inte marockan.
Jag är en zoo-marockan.
Jag representerar nåt jag knappt känner till.
Jag pratar mycket om Marocko och marockaner.
Det finns tyskar som vet mer om Marocko än jag.
Om en riktig marockan såg min show, skulle han säga:
"Jag har aldrig sett nåt sånt i hela mitt liv."
Eller snarare:
"Jag har aldrig sett nåt sånt
i hela mitt liv."
Herregud!
Vi behöver stereotyperna.
Därför drar jag fram dem. Här har ni en.
Jag var på en italiensk restaurang med en av mina bästa vänner.
Han är tysk.
Tysken och jag var på en italiensk restaurang,
och efter fem minuter såg jag att servitören var marockan.
För han bröt på franska.
Så jag tänkte…
Hans tyska var inte så bra.
Jag tänkte:
"Synd att vi inte kan prata marockanska."
För om jag pratar marockanska, känner sig min tyska vän utanför.
Då har vi vår marockanska grej
och de andra gästerna upptäcker att de inte är italienare.
Makaronerna blir marockaner.
Jag ville undvika det, så jag tog det på tyska.
Problemet var att jag beställde sallad,
och sen hittade jag små plastfoliebitar i isbergssalladen.
De kom troligen från förpackningen.
Jag sa: "Titta. Det är plastfolie i salladen.
Kan ni ta bort det?"
Han tog bort plasten och gick.
Jag tänkte: "Nog är han marockan."
Jag sa: "Var snäll och ta den med dig.
Det är plast i den. Den kanske är giftig."
Han ville nog säga: "Nej, den är inte giftig."
Men det som kom ut var: "Nej, den är inte fittig."
Jag sa: "Bror,
du menar nog 'giftig'."
Han sa: "Nej, du hörde rätt. Den är inte fittig. Du är det!"
Allvarligt.
Som sagt: Jag är zoo-marockan.
Jag var med i ett fotbollslag.
Om ni har spelat i lag vet ni att ni är zoo-marockaner.
Riktiga marockaner i Marocko spelar barfota på gatan.
Bra spelare.
Jag har två duktiga kusiner. De spelade på gatan.
De var bra nog för tyska landslaget.
I Tyskland var jag inhoppare för BV Weckhoven.
Jag var sämst.
Jag fick inte spela med mina kusiner.
Pappa sa: "Nej, du är för vek.
De spelar barfota.
Du behöver fotbollsskor, strumpor och benskydd.
Du behöver rubbet.
Spela inte med dem. Spela ensam."
Jag spelade fotboll i Tyskland.
Jag var för organiserad för marockaner
och för oorganiserad för tyskar.
Tyska fotbollsklubbar…
Många av er har varit med i en.
Man har match varje lördag eller söndag.
Efter matchen tar nån med tröjorna hem
och tvättar dem inför nästa match.
När det var min tur… Katastrof.
Vi hade en stor väska som vi lade alla tröjorna i.
Jag tog med väskan hem.
Jag tog tid på mig. Nästa match var om sju dagar.
Jag lämnade väskan i ett hörn. Två dagar före matchen tänkte jag:
"Jag måste tvätta tröjorna."
Jag tittade efter väskan, men den var borta.
Den låg på garderoben, färdig att skickas till Marocko.
Jag sa: "Var är mina grejer?"
Nu måste jag hitta allt.
Jag såg min bror på gatan med målvaktens tröja.
Hans kompis hade på sig tröja nummer tio.
Jag tänkte: "Vad är det här?"
Det var matchdag.
Jag samlade ihop allt och tvättade det.
Vi hade ett tvättberg. Fem barn. Tvätten tar aldrig slut.
Jag måste få dem rena.
Lägg dem i väskan. Gå till klubben.
De väntar på mig. Matchen ska börja.
Jag kastar in väskan. Öppnar den.
Inget är vikt. Allt är nedkastat.
Målvaktströjan är borta. Istället ligger pappas kavaj där.
Det var…
Jag svär.
Det var den värsta matchen nånsin.
Vi vann, men fattar ni hur det såg ut?
Målvakten såg ut så här i pappas kavaj.
Nummer tio hade en djellabah.
Vi vann med 10-0 för att de var rädda för vår målvakt.
De trodde att han var vuxen.
De blev skraja.
Jag heter Benaissa Lamroubal.
Mina damer och herrar,
en applåd för RebellComedys medgrundare Babak Ghassim!
Läget?
Välkomna till vårt zoo
Jag vet allt om inhägnaden Jag vet vad ni ser
Sinti och romer tigger Flyktingar snyltar
Polacker stjäl på vårt zoo
Kineser förfalskar Araber köpslår
Svarta gormar på vårt zoo
Vilda på vårt zoo Grå på vårt zoo
Tyskar är extremt noga på vårt zoo
Albaner knivhugger Men turkar pratar bra tyska
Greker latar sig på vårt zoo
Råhet på vårt zoo
Huvudduk, inga problem
Så länge den sitter På städerskan på vårt zoo
Jag vet allt om vårt zoo
Vet allt om magin
Ledande kultur, ett individuellt fall
Plural blir singular på vårt zoo
Representativ för din sort
Singular blir plural på vårt zoo
Skyltar överallt De talar om vem du är
Stora förväntningar
Kort tystnad
Om du bryter den
Bördan av att behöva bryta den
Att bli iakttagen Att själv iaktta
Att bli sin egen djurvakt på vårt zoo
Den dresserade blatte-showen
Jag vet vad ni ser på vårt zoo
Jag är
Det ni inte ser
Marken ni går på här
Jag är jorden, leran, stenen
De dödas drömfolk
Gästarbetare
Utomstående
Offret i mig
Solingen, Halle, Hanau
Hülya, Jana, Hamza
Kombineras med Goethe, Bach, Adenauer
Allt är integrerat
I sanning integrerat
Integrerat utan diskussion
Jämlikt integrerat
Integrerat av bakterier och svampar
Det är integrerat i mig och
Det har integrerat mig
Mina rötter, deras anor
Mina fåror, deras ärr
Min röst, deras språk
De mångas språk Gatans röst
Att vara jag är att vara de
70 år är för sent för abort
Fröet skjuter fart
Det blommar i alla färger
De leker eller slåss
Eller älskar varann
Men allt som kommer från mig Är mångsidigt
Jag är tysk jord
Och jag finns under dig
Dina steg är dämpade Långt borta
Som från en annan tid
Glöm inte
När du går över mig
Med varje steg
Sätter du en fot på min mark
Och marken är fast
DJ Wati, mina damer och herrar.
Det var allt. Tack för att ni kom! RebellComedy! Fred!
Undertexter: Love Waurio