Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mine damer og herrer, gi en stor applaus for Khalid Bounouar!
DJ Wati!
Fantastisk!
Endelig får vi lov til å opptre igjen.
Jeg er så glad for å være her. Det er så fantastisk.
Det er så sprøtt!
Koronaviruset tar på.
Det var sprøtt da korona herjet som verst.
Du er med familien hele tiden.
Jeg hadde det ille. Det var 48 av oss på ett rom.
Alle søsken. Det var vanskelig.
Så ringte alle vennene mine samtidig. De ringte hver dag.
Alle kjedet seg uten noe å gjøre.
De begynte å ringe meg hver dag.
Men ikke normale samtaler. Det var videochatter.
Plutselig hadde vi gruppevideochatter på WhatsApp.
Én person ringer alle for en videochat.
Og de ringte ikke for å spørre hvordan du har det. Nei!
Det første de sa var:
"Trenger du masker?"
De ville prakke på meg masker.
Selv sykehusene og apotekene var tomme.
Men ørkenvennene mine hadde masker.
De hadde masker og gode priser.
De var eksperter og ville forhandle.
La oss være ærlige.
Alle her i kveld er en maske-ekspert nå.
Vi vet alt om dem.
Hvilke de er, navnene på dem.
Vi visste ikke noe for et år siden.
Nå vet vi. Det er FFP2-ere, med eller uten filter.
Det er KN95-ere, kirurgiske masker,
gjenbrukbare masker, ikke-gjenbrukbare masker,
bomullsmasker, polyestermasker, og syntetiske masker.
Masker du kun kan vaske på 70 grader. Jeg sverger, kun på 70!
Verken mer eller mindre.
Krymper de i tørketrommelen, er det din feil.
Bruk dem som ballevarmere.
Vi vet alt om masker.
Vi er maskeproffer nå.
Mens vi er inne på temaet,
hvis noen av dere trenger masker, er jeg på fremsiden etter showet.
Jeg har gode masker til halv pris. Bare for dere.
Jeg er glad for å få opptre i Köln.
Det er flott.
Helt ærlig. Jeg liker Köln, men togstasjonen er en katastrofe.
Jeg var der i dag,
og en fyr hilste på meg på avstand.
Han hilste ikke på meg ved navn.
Han hilste med øyenbrynene. Vet dere hva jeg mener? Slik…
Det var det. Jeg er høflig, og hilste tilbake. Som…
Vi hadde en samtale med øyenbrynene. Han sa…
Og jeg sa…
Det var en ekte samtale.
Saken er at jeg kan se på noens uttrykk
om de kjenner meg fra TV
eller om de kjenner meg personlig.
Hans uttrykk sa:
"Jeg kjenner deg personlig."
Men jeg visste ikke hvem det var.
Jeg tenkte: "Hvor kjenner jeg ham fra?" Det ville vært flaut å spørre.
Tenk at jeg spør hvordan han kjenner meg,
og han satt ved siden av meg i seks år på skolen.
Kjempeflaut.
Så jeg spurte ikke.
Jeg tenkte på det, så tok han et steg mot meg.
Øyenbrynene våre snakker fortsatt.
Jeg tar og et skritt mot ham, og tenker:
"Faen! Hvordan kjenner jeg ham? Kanskje han er en av fetterne mine."
Jeg har en stor familie.
Han kommer nærmere, og jeg tenker: "Hvordan kjenner jeg ham?"
Så strekker han ut hånden, og jeg gjør det samme.
Øyenbrynene våre er enda her oppe.
Vi smiler til hverandre, og jeg tenker:
"Hvordan kjenner jeg ham?" Han kan være et av søsknene mine.
Jeg har så mange søsken at jeg av og til googler navnene deres.
Vi håndhilser, og jeg tenker: "Hvem er dette?"
Jeg trekker så hånden tilbake
og ser at jeg har 20 euro i den.
Jeg sa: "Hva?" Han sa: "Jeg trodde du solgte."
Saken er at jeg solgte ham noe,
men jeg vet enda ikke hvem han var.
Mens vi er inne på temaet,
om noen av dere trenger gress, er jeg på fremsiden etter showet.
Jeg har masker og gress til halv pris.
Jeg har FFP2 med filter.
Den har en boks å ha gresset i, så inhalerer dere.
Bare si nei til virus.
Fint.
Angående opphavet mitt,
jeg er halvt marokkansk og halvt algerisk, som betyr at jeg hater meg selv.
Ja.
For de som vet noe om politikk.
For å være ærlig, vil jeg ikke være en tyrker lenger.
Det var den mest forvirrende overgangen dere har sett.
Alle var som…
Han var marokkansk-algerisk, nå tyrkisk?
Jeg vet at jeg ikke er en tyrker, men jeg vil ikke være en lenger.
Det er mange som tror jeg er tyrkisk.
Ikke misforstå.
Jeg blir ikke fornærmet om en tysk tysker tror jeg er tyrkisk.
Jeg ser ikke forskjellen på tyskere og nederlendere.
De som irriterer meg er tyrkerne som tror jeg er en tyrker.
For helt siden jeg var liten,
kom tyrkerne til meg og spurte:
"Sen Türk müsün?"
Som betyr: "Er du tyrkisk?"
Helt siden andre klasse
har de spurt meg, i Tyskland,
på tyrkisk
om jeg er tyrkisk.
Jeg fattet det aldri.
Jeg spurte mine tyrkiske venner hva det betydde.
De sa: "Ja. De spør om du er tyrkisk."
"Hva skal jeg si?"
"Si: 'Yok, ben Marok'."
Som betyr:
"Nei, jeg er marokkansk."
Så hver gang en tyrker spurte om jeg er tyrkisk, sa jeg:
"Yok, ben Marok."
En gang gikk jeg gjennom Köln, og alle spurte:
-"Sen Türk müsün?" -"Yok, ben Marok."
Jeg gikk tilfeldigvis gjennom en tyrkisk protest.
Jeg hadde marokkansk flagg på. De var forvirret.
Men jeg må innrømme at jeg snakker litt tyrkisk
fordi jeg vokste opp med så mange tyrkere.
Som vi alle gjorde i Tyskland.
Som betyr
at når jeg kommer inn i en butikk der tyrkere jobber,
snakker jeg med dem på tyrkisk.
Jeg hilser på dem på tyrkisk. Jeg gjør mitt beste.
Jeg går inn og sier til eieren:
"Salamu alaikum."
Du må gjøre sånn.
Det er en del av språket. Det er den tyrkiske flyten.
Jeg går inn og sier: "Salamu alaikum."
Noen av dere tenker:
"Det er den arabiske fredshilsenen 'fred være med deg'."
Det stemmer, men det var den tyrkiske versjonen.
Fordi araberen sier: "Salamu alaikum." Tyrkeren sier: "Sa­lamu alai­kum."
Med noen ekstra U-er.
Araberen mener alvor: "Salamu alaikum." Tyrkeren gliser: "Salamu alaikum."
Jeg hilser på ham, og han hilser tilbake.
"Alaikum salam."
Jeg spør ham på tyrkisk:
"Hvordan går det?"
Jeg sier:
"Nasılsın?"
Han svarer på tyrkisk:
"İyiyim, sen nasılsın?"
Tyrkisk for: "Bra. Hva med deg?"
Så jeg svarer:
"İyiyim, Allah'a şükür."
Tyrkisk for: "Bra. Takk Gud."
Så spør han:
"Napıyon?"
Tyrkisk for: "Hva gjør du?"
Og det er det.
Jeg kan ikke mer tyrkisk.
Det eneste jeg husker er "Yok ben Marok".
Han trodde jeg køddet med ham.
En annen ting jeg kan på tyrkisk er:
"Hvor er dama di?"
Veldig morsomt, hva?
"Senin kız arkadaşın nerde?"
"Hvor er dama di?" Morsomt.
Jeg spurte en tyrker om det på gata.
Jeg kjente ham ikke. Han syntes ikke det var morsomt.
Han gikk forbi meg, og jeg sa: "Hei, Mehmet, Murat, Ali, Hakan?"
-"Ja?" -"Hakan! Jeg visste det.
Hakan, bror.
Abi senin kız arkadaşın nerde?"
Han var forvirret. Han bare…
"Hvorfor spør du om henne?
Kjenner du dama mi?"
Saken er at jeg venter på at han skal spørre
hvor dama mi er, for jeg har et fantastisk svar.
Svært morsomt.
Noen på første rad som kan tyrkisk?
Kanskje du?
Jeg spør deg hvor dama di er,
så spør du hvor mi er.
Jeg har det beste svaret. Du vil dø av latter.
Hvis ikke, er det din feil. Da har du ingen humor.
Svaret mitt er bra. Er du klar? Ok?
Hva heter du?
Akif?
Akif? Ok. Fantastisk navn.
-Har du kjæreste? -Nei.
På grunn av navnet ditt.
Nei, vi forts… Ok.
Ok, er du klar?
Ok. Du har ikke kjæreste. Jeg skjønner.
Akif, bror!
Senin kız arkadaşın nerde?
Benim kız arkadaşım evde ekmek yapilir.
Det betyr: "Dama mi er hjemme og baker brød."
Til en tyrkisk jente kom til meg og sa at det er diskriminerende.
Jeg sa til henne: "Hun baker brød. Hun bestemmer selv hvor."
Jeg er ikke en tyrker som kontrollerer dama si.
Jeg er ikke engang tyrkisk.
Unge mann, jeg elsker latteren din.
-Hva heter du? -Maurice.
-Maurice. Er du tysk? -Ja.
-Er det kjæresten din? -Ja.
Har hun et tysk pass?
-Ja. -Ja!
Jeg er stolt av deg.
Det er det som teller. Jeg skal spørre deg hvor hun er.
Ok?
Og du svarer på tyrkisk.
"Dama mi er her", sier du slik:
"Benim kız arkadaş."
Eller bare: "Kız arkadaşım burada."
Ok?
Er du klar?
Kız, K-I-Z, arkadaşım.
Kız, K-I-Z.
Jente er:
"Arkadaşım."
Venn, kjæreste.
Nå skjønner du det, ikke sant?
Kız arkadaşım burada.
Som Burda-forlagsvirksomhet, men rulle-R.
Burda.
Er du klar? Maurice, ikke sant?
-Ja. -Alle må være stille.
Han trenger mye energi. Jeg har tro på deg.
Maurice, bror!
Senin kız arkadaşın nerde?
Kız arkadaşım burada.
En stor applaus for Maurice.
Veldig bra.
Jeg er stolt av deg.
Det var flott.
Så dere det?
Foreldrene mine kom til Tyskland på 60- og 70-tallet som gjestearbeidere.
I dag er jeg på en scene i Köln og lærer en tysker tyrkisk.
Det kaller jeg integrasjon.
Og jeg er ikke engang tyrkisk!
Jeg kunne lært deg det på marokkansk. På marokkansk, sier vi:
"Ferha Sahbtik."
Fire burnouts på to ord.
Det jeg sier er
at foreldrene våre gikk gjennom mye og startet noe.
Vår jobb er å fortsette. Jeg er Khalid Bounouar.
RebellComedy for livet.
Mine damer og herrer, gi en applaus for Salim Samatou!
Takk!
Tusen takk!
Takk. Tusen takk.
Tusen takk. Takk så mye.
Jeg blir nesten rørt til tårer av å være her.
Takk. Jeg kan nesten ikke tro at jeg er tilbake i sivilisasjonen.
Inntil for to uker siden var jeg strandet i Bangladesh.
Jeg kom meg ikke ut. Det var en katastrofe.
Alle mine Instagram-følgere vet at dette er en stor løgn.
Men…
Nei, virkelig. Jeg besøkte familien der borte.
Jeg er fra Bangladesh ifølge Wikipedia.
Jeg ville virkelig dra og…
Hvem har vært der?
Ikke dra. Aldri. Gå til Primark salgsavdeling.
Ingen forskjell.
Det er en "én for én"-Bangladeshsimulator.
Bare ett flyselskap flyr til Bangladesh.
Flyselskapet heter
"Gardidi Air". Det er det.
Verdens mest getto-flyselskap.
Selv bussjåfører ler av dem. For en katastrofe.
"Hvordan getto?", spør du?
Flyvertinnene ber meg om mat. Hva faen er det?
"Når får vi måltidet vårt?" "Når skal du gi oss mat?" Katastrofe.
Piloten sa over høyttaleren:
"Hallo!" Over. Det var det. Katastrofe.
Jeg bare: "Du er…
Du er…
Du er en pilot. Du må si mer."
Han sa: "Vil du kjøpe T-skjorte? To for én."
Det var det.
Så kom han ut og solgte roser.
"Her, bror. Ta denne, bror. Ta rosene, bror."
Med et bilde av getto-barn: "Her, bror, vær så snill. Ta rosene."
Jeg sa: "Ok. Jeg tar tre. La oss gjøre dette."
Jeg er redd for å fly.
Jeg satt sånn ved vinduet og holdt øye med turbinene.
Det var ingen turbiner.
Bare tre menn som gjorde sånn. Det er alt.
Vi tror vi kan fly
Jeg tror jeg kan ta på himmelen
"Å nei! Jeg kan ta på himmelen! Jeg gjorde det!" Virkelig, jeg hadde…
Men hvorfor dro jeg til Bangladesh?
Godt spørsmål.
Jeg ville dra på backpacking. Hvem har gjort det?
Ikke en sjel. Sprøtt, respekt!
Det stemmer fordi vi er så kulturelt mangfoldige,
og backpacking er helst noe
som hvite, skitne hippier gjør.
Nettopp. Dine ord, ikke mine. Katastrofe.
Med armhulehår overalt, ingen deodorant, bare lime…
"På grunn av karbonutslippet mitt."
De packpacker.
Vet du hvem som elsker det?
En av mine beste venner. Virkelig.
Min herlige sveitsiske kollega, Alain Frei.
Kjenner dere ham? Det gjør dere alle.
Flott. Fantastisk.
Flott.
Du klappet hardt. Hva heter du?
Hva?
Kellmann? Den beste mannen. Kellmann. Så fantastisk.
Beste mannen, Kellmann. Gjør dette.
Du kjenner ham.
Du klappet svært euforisk. Kult.
Kellmann kjenner ham. Du kjenner Alain?
Det eneste dere må vite er at han er den hviteste personen i verden.
Spør Kellmann. 100 prosent.
Han har bare to brunfargenivåer. Hvit og hudkreft.
Jeg sverger. Han bruker hvitmaling som solkrem.
Hundre prosent. Jeg sverger.
Albinoer beskytter ham mot solen. De sier: "Ta meg!"
Slutt, Kellmann. Ikke vær en drittsekk.
Kellmann. Hva gjør du?
Kompis.
Ikke få meg til å gjøre det.
Skikkelig drittsekk-oppførsel å gjøre narr av hudfargen hans
bare fordi han er hvit.
#whitelivesmatter.
Virkelig. Katastrofe.
Når den første snøen kommer, forsvinner han umiddelbart.
Kellmanns ord. Virkelig.
Du skrur av lysene, og han er der fortsatt. Virkelig.
Han er lærer for ildfluer. Virkelig.
Ildfluene bare: "Hvordan gjør du det? Du er bonde."
Nok! Slutt å få meg til å gjøre det, Kellmann.
For en drittsekk.
Slutt. Det holder.
Vi var i dyrehagen. Isbjørner danset med ham.
De bare: "Du er en av oss, kompis!"
Hold opp! Kompis!
Hold opp.
For en drittsekk, folkens.
Vi kan ikke fortsette slik. For en drittsekk.
Han skremmer spøkelser. Ok, det er nok!
Jeg prøver å si at han er sveitsisk.
Så han kom til meg og sa: "Du må bli med på backpacking."
For de som lurte på hva det var, var det perfekt sveitsertysk. Jeg sverger.
Sveitsertysk er vanlig tysk,
mens du driver vanntortur på Donald Duck samtidig.
Det er sveitsertysk. Jeg sverger.
Hundre prosent.
Katastrofe. Virkelig.
Virkelig.
Donald her, et håndkle og så…
Jeg er ikke her.
Katastrofe.
Hvis dere ikke tror meg, kaller de sølvtøy "sølvtøy".
Katastrofe. Jeg sverger på livet mitt.
Virkelig.
Vet dere hvor fælt det er å turnere med Alain?
Av og til er han ved siden av meg på hotellet.
Jeg ser på TV.
Og det er en uregistrert kanal. Den flimrer grått.
Som dette… Og han kommer inn: "Mamma? Pappa?"
Jeg sier: "Nei. Det er…
Det er TV-en.
Det er TV-en. Det er…
-Det er TV-en." -"Mamma!"
Herregud.
Han har den verste hunden en sveitser kan ha.
Han har en mops.
Når jeg besøker ham, vet jeg aldri hvem som snakker. Begge…
Begge høres like ut. De er som…
Jeg bare: "Bare la Donald gå. Hva gjør du?"
Det var en katastrofe.
Synes dere ikke mopser snakker som sveitserne?
Jeg ringte Swiss Telekom og holdt mopsen til telefonen.
De snakket i 38 minutter. Jeg sverger.
Hundre prosent.
Virkelig. Katastrofe.
Virkelig.
Aldri reis til Sveits.
De av dere som vil reise dit,
mitt råd er å dra til Østerrike. Det er mye bedre.
Dra til Østerrike, bare ikke dra til Wien.
For det vil blåse sokkene av dere.
De sier: "Das haut's den Beidl auf'd Seitn."
Som betyr, dere kan google det,
"Det vil blåse tissen din til side".
Jeg sverger på livet mitt. Selv kvinner sa det.
"Det blåser tissen min til side."
Jeg sverger, folkens.
Jeg sverger.
Det blåser tissen din til side.
Afrikanerne sier noe annet. De sier:
"Det blåser tissen rundt hoftene."
Jeg sverger. Katastrofe.
Hundre prosent.
Asiatene sier: "Det blåser tissen tilbake til midten."
Midten er bra. Respekter det. Virkelig. Katastrofe.
Dere vet hvor slitsomt det er å spise ute.
Kelneren som spør: "Likte du det ikke?"
"Jo, det var godt."
"Tissen din er på halv åtte. Jeg ser den der.
Den må være kvart på syv eller kvart over syv, ellers…"
Pengene tilbake-garanti. Herlig.
Jeg har merket
hvor ille det er å leve gjennom det vi lever gjennom.
Fordi det som skjer nå
er at dere sitter her som kloner, alt dette…
Virkelig.
Det skrives historie nå.
Det som skjer nå er historisk.
I 2100 er dette i historiebøkene.
Så vil vi,
en av oss dukke opp som et samtidsvitne.
Hundre år gamle Jeremy Pascal dukker opp:
"Jeg er et samtidsvitne."
Fordi…
Med en tatovering på magen som: "Jeg er et samtidsvitne."
Vitnene i 2100 har det ikke like bra som de i dag.
Da vi gikk på skolen, var det alltid en fyr fra Hitlers tid.
Hver tysker var mot Hitler. Selvsagt.
Alle sammen. Det finnes ingen bevis.
Ingen tok Instagram-selfier med Hitler.
#chillermedmorderen.
Det finnes ikke. Virkelig.
#hjertethansvarpårettsted.
Slikt finnes ikke. Skjønner dere?
Det finnes ikke.
De kan bare freestyle. Alle forteller den samme historien.
"Hitler var en drittsekk. Jeg sa det til ham.
Jeg stappet barten opp i ræva hans. Dra til helvete!
Kom hit, din dritt! Hva er problemet ditt?
Hva skjer, Göhring? Feite faen!
Jeg gjemte Big Mac-en hans.
Ga ham en svinekotelett. Jeg gjemte Himmlers briller."
"Jeg er herrefolket." Det var historien deres.
Det verste vil være når dagens influencere
er influencere i 2100.
Men gamle influencere på 100 år som sier:
"Hei. Trenger dere et kateter også? Så sveip opp og reserver en.
Kateter.
Sveip opp."
"Folkens.
Får dere heller ikke den opp? Sveip opp!
Bruk koden 'slappkuk' for å få 20 prosent avslag.
Kjøp den nå!"
Så, dagens lærdom er
å ikke dra til Østerrike,
ikke til Zürich, bare dra til Japan.
Japan er det beste landet. Hvem har vært der?
To personer, respekt.
Hvor i Japan?
Tokyo. Det hadde jeg også sagt om jeg aldri hadde vært der.
Han freestylet den. Den beste. Fantastisk.
Han kan bekrefte. Virkelig.
De har skjønt det. Virkelig.
Mens vi, under korona…
Har dere sett folk som hamstrer dopapir?
"Hva? Et dødelig virus? Jeg må ta meg av rasshølet mitt.
Hva med rasshølet mitt? Hvordan skal jeg tørke rasshølet mitt?"
Muslimene sa:
"Bare bruk en vannkanne, og hold kjeft."
Sånn ja.
Ikke Japan. De har nådd siste nivå.
Ingen dopapir, ingen vannkanne.
De har bare do som skyter ut en automatisert regndans.
Du sitter der. Du trykker på en knapp og får en japansk regndans.
Jeg sverger. Du får en vannpistol i ræva. Det er det.
Jeg sverger.
Virkelig.
Du ser ned i doet
og ser Squirtle og Blastoise trene.
Tre ræver til, og vi er klare for turen.
Jeg sa til en japansk fyr:
"Det er vel og bra med…
Det blåser tissen rundt hoftene mine. Det er fantastisk.
Men hvor er dopapiret?"
Han klikket:
"Jævla vestlige folk,
dere dreper millioner av trær ved å tørke dere i ræva!
Dere er en skam for menneskeheten."
Jeg bare: "Ro deg ned, delfinmorder.
Hvorfor snakker du?
Du spiste en hvalsandwich. Ro deg ned.
Så bare hold kjeft."
Japanerne kan ikke sammenligne seg med oss.
Hva spiser de?
Fisk, ris og misosuppe er alt du får der.
Hvis det er alt du spiser hele dagen, driter du som en sau.
Deres magetømming tar tre sekunder.
Det er det.
Én knebøy, og alt er ute.
Det var sånn de kom på sumo.
Som dette.
Det er det.
Disse japanerne vet ikke hvordan det er
å stappe trynet ned i en kebab kl. 03.00.
Chili- og ostenuggets med radioaktiv krydret saus.
Spiser man sånt radioaktivt dritt
og fyrer av en Hiroshima dagen etter,
kan det ta en stund å…
Du trenger minst et helt tre. Et helt tre.
Om ikke, er det en KO.
Takk. Det var en glede.
Mine damer og herrer,
en stor applaus for sveitseren,
Alain Frei!
Takk!
Tusen takk!
Takk!
Så hyggelig! Takk!
Takk!
Takk så mye!
Før vi begynner, vil jeg si en ting.
Noe veldig viktig for meg.
Jeg er ikke så hvit.
Bare for å gjøre det klart.
Vi er så glade for at dette kan skje.
Ja, applaus for dere. Virkelig.
Jeg pyntet meg for dere. Kult, hva? Takk.
Vet dere…
Dressen min får mer applaus enn vitsene mine. Det er trist.
-"Hvordan var showet?" -"Alain var chic.
Moren hans blir glad."
La meg være helt ærlig.
Som komiker er alle show forskjellige.
Du vet aldri hva som venter.
Mitt mest uvanlige show var i sør, i Nürnberg.
Publikum hadde det moro, for moro.
De hylte og skrek.
Det var en dame på første rad som lo hysterisk.
Hun mistet kontrollen.
Hun var sånn hele tiden…
Dere vet når noen ler så hardt,
at du også må le?
Jeg var også…
Så var hun…
Da var jeg…
Så plutselig faller hun over.
Og jeg var…
Vi måtte avbryte showet.
De hentet en lege.
De plukket henne opp igjen.
Hun følte seg bedre, og jeg spurte legen:
"Hva faen skjedde?"
Han sa:
"Mr. Frei, kvinnen hadde et latteranfall."
Det er en ekte ting!
Hun lo så mye
at sirkulasjonssystemet kollapset.
Vet dere hva det første jeg følte var, bare i et millisekund?
Stolthet.
Det varte ikke lenge! Det var raskt!
Ikke lenge!
Min mor ringte: "Hvordan var showet?"
"Jeg drepte nesten noen. Jeg er så morsom."
Vet dere hva denne latteren minnet meg om?
Det er en klisjé,
hvor du gjør sånn…
Jeg har en kompis
som gjør dette!
Han er alltid som…
Og jeg vet hvorfor folk gjør det.
De vet hvor søtt det ser ut,
og de vet at du ikke kan bli sint på dem.
Aldri i livet. Jeg lånte Rashid bilen min:
"Jeg hadde et uhell med bilen din, Alain."
Jeg bare: "Hvorfor gjorde du det?"
"Kom hit, småen. Du er så søt!"
Jeg er sveitsisk. Vi er også en klisjé. Jeg er så lei av dem.
En fyr sa til meg etter et show:
"Dere sveitsere er alle rike, ikke sant?"
Jeg sa:
"Ja."
Så kjøpte jeg ham.
Seriøst. Han er min nå.
En liten tysker.
Han bor i skapet mitt.
Jeg slipper ham aldri ut. Det er sannheten. Han er min!
Jeg kjøpte ham.
Legg merke til at bare utlendingene klappet.
De bare: "Gjorde du virkelig det?"
Jeg…
Jeg blir sjelden politisk på scenen. Sjelden.
Jeg gjorde noen vitser om et litt høyrevridd tysk parti.
AfD.
Og ikke fordi vi er uenige.
Det er demokrati. Du må tåle det.
Vet dere hvorfor jeg ikke tåler dem? Fordi jeg er for gammel for tull.
Jeg tåler ikke tull lenger.
Ting som ikke gir mening for meg.
AfD og PEGIDA hadde en stor protest sammen
mot islamiseringen av Vesten.
De løp rundt med skilt.
Det var en fyr foran med et stort skilt som sa,
og jeg bare siterer:
"Vi vil ikke ha utenlandske voldtektsforbrytere!"
Ingen vil ha det!
Jeg vil ikke ha det heller!
Jeg har aldri vært på en fest og sagt: "Er voldtektsforbryteren her?"
Så ringer dørklokken: "Hei! Det er meg, voldtektsforbryteren!"
"Vent litt. Hva slags voldtektsforbryter?"
-"En tysk." -"Kom inn."
Jeg er for gammel for dette tullet.
Jeg så det var motprotester mot Black Lives Matter-protestene.
Folk som sa:
"Jeg synes ikke det er greit at de vil ha samme rettigheter som oss."
De intervjuet en kvinne i USA, og hun sa
at hun ikke hadde noe imot svarte folk,
hun syntes bare ikke at svarte og hvite folk hørte sammen.
En voksen kvinne i det 21. århundre sa
at hun ikke tror at svart og hvitt går sammen.
La meg si dere noe.
Det er bare ett sted i verden
der svart og hvitt ikke går sammen,
og det er i vaskemaskinen.
Det er det eneste stedet.
Kun der.
Overalt ellers går det bra.
Kun der.
Eneste stedet.
Jeg har en eldre bror.
Og her er et faktum for alle med søsken.
Det er vitenskapelig bevist.
Mellom alle søsken er det alltid
en som er pen
og en som er morsom.
Det er et faktum.
Og alle tenker: "Nei! Det er ikke tilfellet for oss."
Dere er de morsomme.
Bare de pene lo.
"Kom igjen, le, Quasimodo.
Han snakker om deg. Le!"
Hvis dere lurer på situasjonen min,
kan dere gjette.
Jeg er den morsomme.
Broren min ser bra ut. Han har modellfjes.
Jeg hater ham.
Han har alltid vært voksen.
Han ble født voksen. Han kom ut i en dress og med monokkel.
"Hvor er bankkontoen min?" Han var alltid voksen.
Som barn kunne han gjøre alt, som å handle.
Som fireåring.
Moren min sa: "Kan du gå i butikken?"
"Som du vil, mor." Det var sånn tosken snakket.
Du kunne ikke sende meg. "Kjøp melk." Jeg kommer tilbake…
-"Melken?" -"Jeg drakk den."
"Og vekslepengene?" "Jeg åt dem."
Jeg var en dum unge.
Alle gjorde narr av meg. Alle.
Jeg hadde en nabo med Downs syndrom.
Selv han sa: "Jøss, du er dum!"
Vet dere hvorfor jeg synes vitsen er ok?
Jeg har jobbet med folk som har Downs syndrom,
og de er fantastiske folk med store hjerter.
De elsker å le.
Naboen min ler mest av denne vitsen.
Det er flott om dere tar en spøk.
Jeg fortalte denne vitsen en gang,
og en fyr i publikum bare…
Jeg sa: "Se hvor kult dette er!"
Jeg forteller vitsen,
og fyren som ler mest, har Downs syndrom.
Han ser på meg og sier: "Nei."
Det var tøft.
Folk.
Broren min…
Jeg var dum, men det var han også.
Han var bare smart sammenlignet med meg.
Vi var brødre.
Vi prøvde alltid å overgå hverandre.
Med dumme ting. Ting som ikke gir mening.
"Jeg kan sykle lenger enn deg."
"Nei, jeg kan sykle lenger enn deg."
Så kjørte vi rundt i sirkler i åtte timer.
Som to komplette idioter.
Når folk besøkte moren min: "Hvordan har barna det?"
"De er dumme.
Se ut vinduet.
De har holdt på i åtte timer.
Den stygge til venstre, han er dummere."
Ja.
Jeg var en dum unge.
Jeg har alltid likt…
Jeg likte dyr og å se på dyredokumentarer.
Du lærer ting du aldri vil få bruk for.
Jeg så noe jeg synes er perfekt for tiden.
Og dette er faktisk sant.
Det finnes en type sjøstjerne,
og 20 prosent av disse sjøstjernene
er født uten anus.
De har ikke et rasshøl,
men de kan overleve.
De bæsjer på innsiden.
De gjør det hele livet. Det bygger seg bare opp.
Ikke et problem for dem.
De driter mer og mer. Det bygger seg opp.
Det fortsetter helt til toppen,
og alt de har i hodet er dritt.
Jeg kjenner folk som også opplever dette.
Akkurat det samme.
Virkelig! Hodet deres er fullt av dritt.
Jeg slutter med dette. Jeg merket noe veldig rart.
Jeg merket at det er setninger i Tyskland.
Man sier det på film, men ikke ellers.
Jeg så en politifilm, og fyren sa:
"Sir, med all respekt…"
Det sier man ikke. Jeg prøvde det.
Jeg betalte på Mickey Ds.
Hun sa: "Ketchup eller majones?" Jeg sa: "Med all respekt. Begge."
Setningen er som et triks.
Den er så høflig
at du gjør hva du vil etterpå.
Som fyren i filmen:
"Sir, med all respekt, du aner ikke."
Selv den andre sa: "Du har kanskje rett."
Prøv det!
Kom på jobb fem timer for sent neste uke.
Kom rolig og lat som ingenting.
"Hei, hva skjer?"
Når sjefen spør deg: "Hva i helvete er dette? Hvorfor så sen?"
"Sir.
Med all respekt.
Her!"
Når han blir sur og sier:
"Hvordan våger du!" Bare gjør dette…
Takk for at dere kom!
Nyt showet! Tusen takk!
Takk!
Mine damer og herrer, ta vel imot Hany Siam!
Fy faen!
Slutt!
Folkens!
For en utrolig energi! Fantastisk! Rått!
Jeg er utrolig glad for å være her.
Mine damer og herrer,
jeg er ingen fan av politisk korrekthet.
Jeg tror mange har blitt for følsomme.
Men i stedet for å lage oppstyr,
begynte jeg å bruke det til min fordel.
På et tidspunkt begynte jeg å bruke rasekortet.
Men helt ut av kontekst.
Jeg var på kino.
Det var lang kø for å få popkorn.
Jeg snek i køen, og dama bak meg sa:
"Gå bak."
"Kalte du meg nigger?"
Hun sa: "Nei, aldri! Jeg liker Obama!"
Hun ga seg til slutt, og jeg bare:
"Kult! Jeg gjør det igjen."
Etter filmen dro jeg i matkiosken.
Nok en lang kø, og jeg snek igjen.
En fyr sa: "Gå bak, kompis."
Jeg tenkte: "Nå har jeg sjansen."
"Kaller du meg nig…"
Jeg bare: "Faen!
Han er mørkere enn meg!"
Han snudde om på situasjonen: "Kalte du meg nigger?"
Jeg sa: "Nei, aldri! Jeg liker Obama!"
Jeg løp av gårde!
Etter det spilte jeg aldri rasekortet igjen.
Med ett unntak.
La oss snakke om opphavet mitt først.
Jeg snakker ikke eller tenker mye på det
fordi det definerer ikke meg.
Men jeg forstår hvorfor mange tenker på opphavet sitt
og hvorfor det er viktig for dem.
Jeg gikk nylig en tur i byen,
og en ekte svart afrikaner gikk forbi.
Han gikk.
Så på meg.
Nikket og gikk videre.
Jeg tenkte: "Hvem faen var det? Han må ha forvekslet meg med noen."
Noen minutter senere, kom en annen svart afrikaner forbi.
Han gikk.
Så på meg.
Og gikk videre.
Men så skjønte jeg. Det er noe som: "Hei, bror!
Vi holdt ut de samme lidelsene.
Slaveri og slikt."
Så fikk jeg dårlig samvittighet
fordi foreldrene mine er fra Egypt.
Har dere hørt om pyramidene?
Vi oppfant slaveriet!
Det er…
Det er som å gå til Jack the Ripper og si:
"La oss holde sammen. Det er en morder på frifot."
Men for noen år siden kom det bevis på
at pyramidebyggerne ikke var slaver,
de var arbeidere som fikk rettferdig lønn.
Da jeg hørte det, tenkte jeg: "Oppspinn."
Jeg vet hvordan egyptere jobber. En eller annen Mahmud utarbeidet bevis.
For å forbedre Egypts rykte.
"Jeg sverger til Gud, jeg fant nettopp denne papyrusen.
Hieroglyfene sier at vi betalte alle."
"Vent!
Denne ble skrevet med markør!"
"Hvorfor er tyskere så firkantet?
Vi, egyptere, oppfant markører!"
Svarte folk nikker fremdeles til meg, og hilser på meg og alt dette.
"Vi holdt ut de samme lidelsene."
Jag bare: "Nei! Du holdt ut mye.
Du er på 'Slipp folket mitt fri!'-laget.
Jeg er på lag
'Du drar ingen steder!'
Du skal ingensteds.
Nei!"
For å unngå denne ubehagelige situasjonen
med at svarte nikker til meg og gir meg dårlig samvittighet,
går jeg slik hver gang en svart person ser på meg.
Det funker!
Jeg vet at mange av dere tenker:
"Han er litt rar."
Og dere har rett.
Absolutt.
Vet dere hva hovedgrunnen er for at jeg stemmer?
Som politikk?
Jeg liker å krysse av bokser.
Spiller ingen rolle hvilken boks. Sjekk.
"Hei, Hany. Hvem stemte du på? SPD?"
"Blant andre."
Det har vært slik siden skolen.
Seriøst. Husker dere kjærlighetsbrevene med: ja, nei, kanskje?
Da jeg fikk det, krysset jeg av alle.
Jentene likte det faktisk.
De bare: "Herregud! Han er så mystisk."
"Nei, jeg er bare fyren fra Monk."
Jeg forstår enda ikke
hvorfor kvinner liker mystiske menn.
Jeg skjønner det ikke.
Damer, mystikk er aldri bra.
Eller har du møtt en mann som sa:
"Jeg har en hemmelighet å tilstå.
Jeg er millionær.
Hva? Er det ok for deg?
Endelig fant jeg noen som er interessert i kredittkortet mitt."
Aldri skjedd!
Hemmeligheten min er besettelsen for avkryssingsbokser.
Det avkrysset blir min undergang.
Aner dere hvor dyr forsikringen min er?
Skjemaet ødela meg!
"Vennligst merk av tidligere sykdommer."
Faen!
-"Har du hemoroider?" -"Jeg har det nå."
Men dere…
Apropos om å stemme.
Jeg synes å stemme er ekstremt viktig,
for å nøytralisere stemmen til en nazist.
Fordi mange idioter får lov å stemme.
På Internett så jeg for eksempel en homofil nazist.
En homofil nazist!
Han sa seriøst:
"Herregud!
Disse muslimene
tar alle de gode mennene!"
Ok, timeout!
Jeg tror denne faren er lett å håndtere.
Jeg har aldri hørt en muslim si:
"Etter ramadan
skal jeg spise krydret pølse."
Aldri hørt det!
Har aldri hørt det, men hvem vet? Kanskje det finnes.
Alt er mulig.
Jeg mener, foran dere står en mørkhudet person født i Tyskland,
en araber som støtter homofilt ekteskap
og sønn av muslimer som tar hebraisk på skolen.
Alt er mulig.
Hva som helst.
Ja!
Og jeg er en hyggelig fyr.
Hvorfor lo dere?
Jeg er en hyggelig fyr,
og vil aldri at noen skal føle seg ille på grunn av meg.
For eksempel, for en stund siden flørtet jeg med en kvinne.
Som skjer hvert femte år.
Og hun var ikke som: "Pokker!"
Mer som : "Dæven!"
Og måten hun snakket til meg på. "Å! Hei, søten!
Gi meg nummeret ditt."
Det var vanskelig å si: "Beklager, men jeg dater ikke kykloper."
Så jeg måtte improvisere og si:
"Oh, pardon! Je ne peux parler allemand!"
"Oh! Mais je peux parler français!"
"Oh! Mi scusi! Non parlo tedesco!"
"Oh! Ma io parlo italiano!"
Faen!
"Ben almanca konuşamıyorum."
"Ben türkçe konuşuyorum!"
Jeg bare: "Seriøst!"
Folkens!
Jeg kom meg ikke ut av det!
Jeg var sammen med henne i to år.
Folkens!
Hun trodde…
Hun trodde jeg var en mørk tyrker.
Er det en greie?
Aldri sett en!
Aldri sett!
Til slutt klarte jeg å slå opp med henne.
Jeg klarte det til slutt.
Jeg måtte bare vente på rett øyeblikk.
"Hany!
Jeg ba deg gi meg litt sjokolade!"
"Kalte du meg nigger?"
Og jeg stakk.
Jeg heter Hany Siam!
Dere var utrolige!
Dere var fantastiske!
Takk!
Takk! Jeg elsker dere!
Takk!
Mine damer og herrer,
en vill applaus for medgrunnleggeren av RebellComedy!
Her er Ususmango!
Hva skjer?
Veldig bra!
Veldig kult. Hva skjer?
Står til, Köln?
Flott. Jeg er så glad for å være her.
Virkelig. Jeg savnet dere.
Jeg kjenner ingen av dere, men jeg…
Jeg savnet dere virkelig, i fantasien, på en måte.
Jeg vet ikke… Jeg er glad for å være her.
Jeg har tre barn hjemme. Jeg har tre barn.
Jeg er ekstremt glad for å være her, så…
Virkelig så mye…
En pause. Jeg får en pause.
Akkurat.
De fleste av dere kjenner to av barna mine fra RebellComedy-historiene.
Nå har jeg tre. Vet ikke hvordan.
Kanskje dere klarer å finne ut av det.
Jeg har tre barn.
Min eldste datter er elleve år.
Sønnen min er ni.
Min yngste datter er fem.
Jeg minner meg selv på
at de andre allerede er så store, men jeg føler at fem er en kul alder.
Veldig kul alder.
Fordi du som far eller mor, legger dem i seng hver natt.
Hun kan ikke sovne uten deg.
Hun og jeg har alltid hatt et ritual.
Jeg legger henne til sengs og forteller henne historier.
Kanskje jeg synger, eller noen ganger har vi en konkurranse.
En enkel kamp, frem og tilbake.
Dere kjenner kanskje til dette. Det går sånn:
"Pappa, jeg elsker deg så mye som…"
Hun sier noe, og jeg må overgå henne.
Og hun tror alltid, fordi hun ikke aner noe om livet…
Hun tror hun kan overgå meg.
Hun tror hun er bedre enn meg.
Du aner ikke. Du er den tredje ungen.
Du er den tredje ungen. Magasinet mitt er fulladet.
Dere vet…
Noen er veteraner, jeg er far.
Jeg kan gjøre alt. Du kan ikke vinne.
Glem det.
Sånn ter jeg meg.
Nylig gjorde jeg det igjen.
Jeg la henne i seng, men var under tidspress.
Du vet når du er utålmodig og føler at du ikke har tid?
Hun følte det. Barn føler det med en gang.
"Han har en avtale, et annet show.
Jeg holder ham her lenger.
Jeg holder ham her."
Så sa hun:
-"Pappa, kan vi leke leken?" -"Ja, ok."
Hun begynte sånn:
"Pappa, jeg elsker deg like mye som det er stjerner på himmelen."
Vet dere hvor ofte jeg har hørt det? Stjerner på himmelen?
Jeg har hørt det oftere enn en kvinne i en bar.
På dette tidspunktet tenkte jeg: "Noe nytt, takk."
På innsiden var jeg…
Jeg sa til henne: "Å, det er så mye."
Mens jeg tenkte:
"Det var teit!"
Søppel. Det verste jeg har hørt.
Jeg var litt skuffet, men jeg…
Jeg sa: "Det var så mye.
Men jeg elsker deg like mye som det er stjerner i hele galaksen."
Hun sa: "Det må være ett tonn, ikke sant?"
"Ja." Og hun fortsatte.
"Pappa, jeg elsker deg like mye som det er sandkorn i en sandkasse."
Jeg tenkte:
"Av alle ting, velger du en sandkasse? Den minste?
Bare velg… Ok, samme det!"
"Ok, det er så mye.
Jeg elsker deg like mye som det er sandkorn på stranda."
Hun sa: "Jøss, det er så mye, ikke sant?"
Jeg sa: "Ja, det er så mye!"
Så sa hun: "Jeg har én til.
Pappa, jeg elsker deg like mye
som det er sandkorn på stranda og havbunnen,
for der er også sand,
og i ørkenen i Saudi-Arabia."
Jeg bare: "Jøss, det er ikke dårlig."
Men jeg hadde ikke mer tid.
Jeg hadde ikke mer tid.
Jeg bare: "Respekt og alt mulig, men jeg må gå."
Respekt, men jeg gir henne en siste så hun kan sove.
Ikke et dødsstøt, men et
sovestøt. Jeg skal gi henne et…
Jeg gir henne et sovestøt.
Jeg sa: "Kjære, jeg elsker deg like mye som…
Jeg elsker deg like mye som
det nå er rasister i Tyskland igjen."
Og hun sa:
"Virkelig? Så mye, pappa?
Ja, jeg også, pappa."
Og hun sovnet.
Jeg er glad.
Det er sprøtt.
Jeg forbinder alltid dyrehagen med barn.
Sist jeg var i dyrehagen, var med barna mine.
Men den yngste var ikke født ennå.
Jeg hadde bare to barn.
Det er sprøtt.
Vi tre dro til dyrehagen i Köln.
Jeg vet ikke om dere vet det,
men når dere kjøper tre inngangsbilletter til Köln-dyrehagen,
er dere allerede på rødt.
Alt er dyrt der inne også.
Pommes frites for 5 000 euro.
Kosedyr koster én million. Det er sykt dyrt.
Mens vi går rundt, snur jeg hodene deres fra alt det der.
-"Ikke se." -"Hvorfor?"
"Det er haram. Bare se…
Bare ikke se der. Se på dyrene."
Jeg sier: "Se på dyrene."
De ser på dyrene.
I mellomtiden ser jeg på kartet.
Jeg finner ut hvor vi kan dra. Ikke for dyrene.
Dere vet ballongfyren i dyrehagen?
Dere vet ham?
Det er en fyr med en milliard ballonger.
Bare heliumballonger.
Og jeg hater denne fyren.
Jeg hater ham av hele mitt hjerte.
Fordi én ballong koster seks euro.
Det er mye. Og når barn i en viss alder ser ham,
vil de ha en, og jeg kan ikke si nei.
Jeg kan ikke si nei, og det blir seks euro til.
Det er sånn at hvis du gir slipp,
flyter den ut i verdensrommet,
og de seks euroene er i verdensrommet.
Så jeg bare: "Ok." Og planen min virker.
Vi så ham ikke.
Og helt på slutten, der står han.
Som en siste utfordrer.
Han står der og smiler til meg. Det er en Stephen King-film.
Med alle ballongene, gliser og ser snill ut, og jeg bare:
"Jeg hater ham. Jævel."
Barna ser ham med en gang.
-"Pappa, ballonger." -"Nei."
-"Pappa, vær så snill! Én, vær så snill!" -"Ja, ok."
Jeg hater ham.
Vi går til ham, og jeg spør sønnen min:
-"Hvilken?" -"Byggmester Bob."
"Greit, en Byggmester Bob."
Så jeg tar snoren
og knyter den rundt håndleddet hans.
Så de seks euroene ikke går til verdensrommet.
Jeg knyter en stor knute på hånda hans.
Hånda hans er som…
Så spurte jeg dattera mi: "Hva vil du ha?"
-"Barbie!" -"Én Barbie, takk."
Jeg tar den og går for å knyte en knute.
Dere må vite
at hun er to år eldre, og vil føle den.
Hun sier: "Jeg er en stor jente. Jeg trenger ingen knute. Jeg har den."
-"Nei, jeg lager en knute." -"Nei, jeg har den. Jeg lover."
"Ok, men hold den godt."
Så snart de har ballongene, blir jeg en general.
Jeg sjekker hele tiden. "Hvor er de?"
De sier: "Her på hånda mi."
-"Hold den godt!" -"Ja. Det gjør jeg."
Jeg har bare ett oppdrag.
Fyren sier: "Tolv euro." Og jeg bare: "Sett det i halsen."
Jeg må få dem fra utgangen og til bilen
uten at noen lar seks euro gå til verdensrommet.
Det er oppdraget mitt. Å komme meg til bilen.
Vi kommer oss til bilen. Dør åpen, barn inn, ballong inn, dør lukket.
Nå den andre. Dør åpen, barn inn, ballong inn, dør lukket.
Da er jeg avslappet.
Det er bare da jeg er avslappet.
Jeg setter meg i bilen og kjører avgårde.
Hele veien hjem tenker jeg hvilken merkelig utflukt det var.
Hvor mye penger jeg tapte.
Jeg regner ut. Én million for å komme inn og ballonger for tolv euro.
Løven var ikke der engang. For noe dritt!
Omsider kommer vi fram.
Jeg er en general igjen. "Hvor er de?"
-"Her." -"Her. Jeg holder den."
Sønnen min er som…
Han er stolt. Han har en knute.
Jeg sier: "Ok, bra."
Jeg går inn. Sønnen min går inn. Ballongen går inn.
Dattera mi går veldig tregt. "Jeg holder den godt!"
Så slipper hun plutselig.
En meter foran døra.
"Pappa, ballongen min!
Unnskyld, pappa!
Ballongen min!"
Sønnen min bare…
"Ok, bra."
Han er glad, men hun slutter ikke å gråte.
Han tåler det ikke.
Han er så storhjertet.
Han tåler ikke at søstera gråter.
På et tidspunkt sa han:
"Så ta min!"
Jeg tenkte: "For et hjerte på denne gutten!
For en flott fyr. Jeg vil være som ham. La oss bytte.
Virkelig. Fantastisk fyr."
Og hun sier:
"Nei, den er stygg."
Jeg bare: "Hva slags person er du?"
Jeg kan ikke bli sur på henne. Hun gråter. Det er tøft for meg også.
Verken jeg eller sønnen min kan roe henne ned.
Til slutt klarer ikke sønnen min mer. Han sier:
"Da vil ikke jeg heller ha min mer!"
Og bare slipper den opp i verdensrommet.
Jeg står der og sier: "Tolv euro ut i verdensrommet!
Kødder dere med meg?"
Nei, på ordentlig. Seriøst.
Det skjedde. Sann historie.
Når du ser sønnen din gjøre det,
han gjorde det,
blir du rørt.
Plutselig fikk jeg tårer i øynene.
Jeg begynner å gråte.
Sønnen min innser at han aldri vil se Byggmester Bob igjen.
Han begynner å gråte.
Tre personer gråter etter en utflukt.
Alle gråter.
Jeg sa: "Var det en fin utflukt?"
"Ja, pappa."
-"Skal vi dra tilbake til dyrehagen?" -"Ja, pappa."
Vi dro aldri tilbake.
Aldri. Jeg drar aldri tilbake.
Det er meg.
Jeg vet ikke med dere, men jeg har tenkt på det.
Aldri igjen.
Hei, Köln.
Takk. Jeg heter Ususmango.
RebellComedy! Fred!
Mine damer og herrer,
gi en stor applaus for RebellComedy-legenden,
Benaissa Lamroubal!
Takk!
Takk. Kult!
Dette er så bra. Seriøst.
I disse tider er du glad for å opptre foran folk.
Forrige show var foran biler.
Min lærdom var å ikke snakke med biler.
Med mindre du heter Michael Knight.
Ellers, glem det.
Du bør ikke snakke med biler.
Det var et utekino-event. Jeg tror det var kult for dem.
De ville se en film,
men de så Den forvirrede komikeren, på kino nå.
Det var en katastrofe for meg. Jeg var forvirret.
Du kan ikke snakke med biler.
De vil snakke,
men jeg forsto ikke hva de ville ha av meg.
Vet dere hvordan de klappet?
Nettopp, de tutet!
De tutet.
Jeg fortalte vitser på scenen.
De måtte le. Vet dere hvordan de lo?
Akkurat, de tutet for det også.
Det var deler av showet de ikke likte. De ville bue.
Vet dere hvordan?
Ja, de tutet.
Ti minutter senere visste jeg ikke om de likte det eller ei.
Det er helt sprøtt.
Kommunikasjon gjennom lydhorn.
Latter kan ikke erstattes av en tut.
Latter er en av de vakreste lydene.
Så vakker.
Ja.
Versus…
Det er et varselsignal.
Jeg blir skremt av det.
Det er ikke en god reaksjon på en vits. Det funker ikke.
"Hei! Har du hørt denne?
Hva gjør polakken på isen?
Han bryter seg inn!"
Det funker ikke.
Jeg må si at det kommer an på vitsen.
For at vitsen skal funke, må det være polakker i publikum.
Men med polakker der, blir det ingen tuting.
For å være nøyaktig, det er ingen biler.
Billig stereotyp. Liker dere det?
Dere elsker det.
Jeg også. Det er ok. Vi elsker disse stereotypene.
Men de er ikke sanne. Jeg kjenner mange polakker. Ingen stjeler.
Men vi vil høre at polakken stjeler.
Vi vil høre at araberen har stort skjegg og fire koner.
Vi vil høre at albaneren jobber på byggeplassen.
Vi vil høre det.
Det er kanskje ikke sant, men vi vil det.
Vi er mennesker. Vi vil ha kategorier. "Gjør det enkelt for oss."
Det er det vi vil. Derfor drar vi til dyrehagen.
Vi vil se dyrene i dyrehagen slik vi liker dem.
Vi vil se løven.
Hvorfor? Løven er kongen.
Han har en manke som ligner en krone.
Han er jungelens konge.
Han bor i savannen, ikke jungelen.
Hva gjør han?
Han sitter på ræva hele dagen med en manke, stort skjegg og fire koner.
Han er mer arabisk enn araberen.
Løven er ikke kongen.
I jungelen er gorillaen kongen. Se på gorillaen!
For et monster!
Muskler overalt!
Dette er kongen. Han er King Kong! Det er kongen.
Gorillaen tørker ræva si med løven.
Helvete heller.
"Bring manken din hit, gutt!"
Sprøtt. Gorillaen…
En voksen hanngorilla… Se på den.
For et monster. Muskler overalt. Alle er redde for ham.
Har dere sett King Kong?
Alle er redde gorillaen vil spise dem.
Enda en stereotyp.
Går gorillaer rundt og spiser folk? De er snille karer.
De er veganere.
Vi vil ikke se det!
Vi vil ha stereotyper. Vi vil se apene i dyrehagen.
Men aper i dyrehagen
har ingenting med ekte aper i jungelen å gjøre.
Disse bor i dyrehagen. De har et varmesystem.
De får mat, medisin. De lever av velferd.
De har ingenting…
De har ingenting med ekte aper å gjøre.
Alt er i hodet, men vi vil se apene i dyrehagen.
Hva vil vi se?
At de spiser en banan.
Ja.
Vet dere hvor få aper som noen gang har spist en banan?
Apekatter er nesten som østtyskere.
Bananer er så mangelvare at de ikke vet om dem.
Vi tror at apen vil spise bananen.
Vi tar feil av dette også, vi tror aper spiser bananer som dette.
Aldri!
Når han får en banan, biter han den slik.
Alt er i hodet vårt. Virkelig.
Det er det samme for folk.
Vi representerer noe
fra hjemlandet eller foreldrenes land,
men vi er annerledes.
Jeg er ikke en marokkaner.
Jeg er en dyrehage-marokkaner.
Jeg representerer noe jeg knapt vet.
Jeg snakker mye om Marokko og marokkanere.
Det er tyskere som vet mer om Marokko enn meg.
Hvis en ekte marokkaner så showet, ville han sagt:
"Jeg har aldri sett noe sånt i mitt liv."
Han ville sagt:
"Jeg har aldri sett noe
sånt i mitt liv."
Herregud!
Vi trenger disse stereotypene.
Så jeg vil trekke dem frem. Her er en til dere.
Jeg var på en italiensk restaurant med en av mine beste venner.
Han er tysk.
Tyskeren og jeg drar på en italiensk restaurant,
og etter fem minutter merker jeg at servitøren er marokkansk.
På grunn av hans franske aksent.
Så jeg tenkte…
Tysken hans var ikke så bra.
Men jeg tenkte:
"Dette ville vært enklere på marokkansk, men det ødelegger alt.
For om jeg snakker med ham på marokkansk,
vil min tyske venn føle seg ekskludert,
vi ville ha vår marokkanske greie,
de andre gjestene vil innse at de ikke er italienske.
Plutselig blir makaronien marokkaneren."
Det ville jeg ikke, så jeg holdt meg til tysk.
Problemet var at jeg bestilte salat.
Jeg fant små biter av plastfolie i isbergsalaten.
Det var nok emballasje fra isbergsalaten.
Jeg sa: "Hei, se. Det er plastfolie her.
Kan du ta den?"
Han bare plukker den ut og drar.
Jeg bare: "Ja, han er marokkansk."
Jeg sa: "Vennligst ta den med deg.
Det er plast der. Jeg kan ikke spise det. Jeg kan bli syk."
Jeg tror han ville si: "Nei, du blir ikke syk."
Men det som kom ut av munnen hans var: "Nei, sug pikken min."
Jeg sa: "Kompis,
du mente nok 'du blir ikke syk'."
Han sa: "Nei, du hørte riktig. Sug pikken min og dra til helvete!"
Utrolig.
Som jeg sa, jeg er en dyrehage-marokkaner.
Jeg var på et fotballag.
Har du vært på et lag, vet du at du er dyrehage-marokkaner.
Ekte marokkanere i Marokko spiller barbeint i gata.
Gode spillere.
Jeg har to søskenbarn som er gode. De spilte barbeint i gata.
De ville vært på det tyske landslaget.
I Tyskland var jeg reservespiller på BV Weckhoven.
Jeg var tidenes verste spiller.
Jeg fikk ikke spille fotball med søskenbarna mine.
Faren min sa: "Nei, du er for myk.
De spiller barbeint.
Du trenger sko, sokker og leggbeskyttelse.
Du trenger alt det.
Ikke spill med dem. Spill alene."
Jeg spilte fotball i Tyskland.
Jeg var for organisert for marokkanere
og for uorganisert for tyskere.
Så, tyske fotballklubber…
Jeg vet at mange av dere har vært i én.
Hver lørdag eller søndag har du en kamp.
Etter kampen tar noen med seg trøyene hjem,
vasker dem og tar dem med til neste kamp.
Da det var min tur, katastrofe.
Vi hadde en stor sekk, og vi la alle trøyene inni den.
Jeg tok sekken hjem.
Jeg tok meg god tid. Neste kamp var om sju dager.
Jeg legger sekken i hjørnet. To dager før kampen, tenker jeg:
"Jeg må vaske trøyene."
Jeg så etter sekken. Den er borte. "Hvor er den?"
Oppe på skapet. Min far hadde pakket den for å sende den til Marokko.
Jeg bare: "Hvor er trøyene?"
Nå må jeg finne alle.
Jeg ser broren min på gata. Han har en keepertrøye på.
Bestevennen hans har på seg nummer ti fra BV Weckhoven.
Jeg bare: "Faen! Hva er dette?"
Kampen er i dag.
Jeg skraper sammen alt og vasker dem.
Vi har et fjell av klesvask. Fem barn, endeløs klesvask.
Jeg må få dem rene. Jeg prøver å få dem rene.
Legger dem i sekken. Drar til klubben.
De venter på meg. Kampen starter snart.
Jeg kaster sekken i midten. Åpner den.
Ingenting er brettet. Alt kastet inn.
Keepertrøya mangler fortsatt. Pappas sportsjakke er der i stedet.
Det var…
Jeg sverger.
Det var tidenes verste kamp. Den verste noensinne!
Vi vant kampen, men vet dere hvordan det så ut?
Keeperen var slik med min fars sportsjakke.
Hei!
Nummer ti hadde på seg en djellaba.
Vi vant ti-null fordi de var redde for keeperen vår.
De trodde det var en voksen.
De var redde.
Jeg heter Benaissa Lamroubal.
Mine damer og herrer,
en applaus for medgrunnleggeren i RebellComedy, Babak Ghassim!
Hva skjer?
Velkommen til dyrehagen.
Jeg kjenner innhegningen.
Jeg vet hva dere ser.
Sinti og rom trygler.
Flyktninger ber om penger.
Polakker stjeler i dyrehagen.
Kinesere forfalsker.
Arabere pruter.
Svarte er høylytte i dyrehagen.
Ville i dyrehagen.
Gråe i dyrehagen.
Tyskere er ekstremt presise i dyrehagen.
Albanere knivstikker.
Tyrkere snakker imidlertid godt tysk.
Grekerne er late i dyrehagen.
Råe i dyrehagen.
Hodeplagg, ikke noe problem.
Så lenge det er på vaskedama i dyrehagen.
Jeg kjenner dyrehagen.
Kjenner magien i dyrehagen.
Ledekultur, en individuell sak.
Flertall blir entall i dyrehagen.
En representant for ditt slag.
Entall blir flertall i dyrehagen.
Skilt overalt i dyrehagen
som forteller deg hvem du er.
Store forventninger.
Kort stillhet,
hvis du bryter den.
Byrden av å måtte bryte den.
Å bli observert.
Å observere deg selv.
Å bli din egen dyrepasser i dyrehagen.
Showet med dresserte ørkenfolk.
Jeg vet hva dere ser i dyrehagen.
Jeg er
det du ikke ser.
Bakken du går på i dyrehagen.
Jeg er jord, gjørme og stein.
De dødes drømmefolk her.
Gjestearbeider.
Outsider.
Offeret i meg.
Solingen, Halle og Hanau.
Hülya, Jana og Hamza.
Sammen med Goethe, Bach, Adenauer her.
Alle integrert.
Virkelig integrert.
Integrert uten diskusjon.
Alle likt integrert.
Integrert av bakterier og sopp.
Integrert i meg og
integrerte meg.
Mine røtter, forfedrene deres.
Mine furer, arrene deres.
Stemmen min, språkene deres.
Språket til de mange.
Gatenes stemme.
Å være meg betyr å være dem.
Sytti år er for sent å avbryte.
Frøet spirer.
Se, de blomstrer i alle farger.
De leker eller slåss.
Eller elsker hverandre.
Men alt som kommer fra meg
er mangfoldig.
Jeg er tysk jord
og jeg er under deg.
Trinnene dine er dempet.
Langt unna.
Som fra en annen tid.
Ikke glem.
Når du går over meg,
med hvert trinn
plasserer du en fot på bakken min.
Og den står støtt.
DJ Wati, mine damer og herrer.
Det er det. Takk for at dere kom. RebellComedy. Fred.
Tekst: Linn Olsen