Downloaded from YTS.MX
‫- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- גן חיות -‬
‫- רבל קומדי -‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫מחיאות כפיים לח'אליד בונואר!‬
‫די-ג'יי ואטי, אחי!‬
‫מעולה!‬
‫מה קורה? סוף סוף מותר לנו להופיע שוב.‬
‫אני כל כך שמח לחזור לכאן. זה כזה אדיר.‬
‫זה מטורף, חבר'ה.‬
‫וירוס הקורונה הזה דופק אותנו.‬
‫זה היה כזה מטורף בשיא הקורונה.‬
‫אתה תקוע עם המשפחה שלך כל הזמן.‬
‫אני עברתי את זה ממש קשה.‬ ‫היינו 48 בחדר אחד.‬
‫כולם אחים ואחיות. זה היה ממש קשה.‬
‫ואז כל החברים שלי התקשרו באותו זמן.‬ ‫הם התקשרו בכל יום.‬
‫לכולם היה משעמם בלי שום דבר לעשות.‬
‫כולם התחילו להתקשר אליי כל יום.‬
‫אבל לא שיחות רגילות. לא, שיחות וידאו.‬
‫פתאום עשינו שיחות וידאו קבוצתיות בוואטסאפ.‬
‫אדם אחד מתקשר לכולם לשיחת וידאו.‬
‫ושלא תחשבו שהם התקשרו לשאול מה נשמע. לא!‬
‫הדבר הראשון שחבריי הערבושים שאלו אותי היה,‬
‫"אחי, אתה צריך מסכות?"‬
‫הם רצו למכור לי מסכות.‬
‫אפילו בבתיה"ח ובתי המרקחת נגמרו.‬
‫אבל לחבריי הערבושים היו מסכות.‬
‫לכולם היו מסכות. ובמחירים טובים.‬
‫הם היו מומחים של ממש‬ ‫והיו מנהלים איתך משא ומתן.‬
‫בכנות,‬
‫עכשיו כל מי שנמצאים כאן הערב‬ ‫הם מומחים למסכות.‬
‫אנחנו יודעים עליהן הכול.‬
‫פתאום כולנו יודעים את השמות שלהן.‬
‫לא ידענו כלום לפני שנה.‬
‫עכשיו אנחנו יודעים. יש מסכות FFP2.‬ ‫עם או בלי פילטר.‬
‫יש את ה-KN95. יש מסכות כירורגיות.‬
‫יש מסכות לשימוש חוזר, יש מסכות חד-פעמיות.‬
‫מסכות כותנה,‬ ‫מסכות פוליאסטר, מסכות סינתטיות.‬
‫מסכות שמותר לכבס רק ב-70 מעלות.‬ ‫וואלה, נשבע לך, אחי. רק ב-70!‬
‫לא יותר, לא פחות.‬
‫אם תשים אותן במייבש והן יתכווצו, זו אשמתך.‬
‫תשתמש בהן לחימום הביצים שלך.‬
‫אנחנו יודעים הכול על מסכות.‬
‫אנחנו מקצועני מסכות עכשיו.‬
‫ואם אנחנו כבר בנושא,‬
‫אם מישהו מכם צריך מסכות,‬ ‫אני אהיה בחוץ אחרי המופע.‬
‫יש לי מסכות טובות בחצי מחיר. רק בשבילכם.‬
‫אני שמח לעשות סט בקלן.‬
‫זה נחמד.‬
‫האמת, אני אוהב את קלן,‬ ‫אבל תחנת הרכבת קטסטרופה.‬
‫הייתי שם היום,‬
‫ואיזה בחור בירך אותי מרחוק.‬
‫הוא לא בירך אותי בשמי, הוא לא קרא לי.‬
‫הוא רק בירך אותי עם הגבות שלי.‬ ‫אתם יודעים למה אני מתכוון? ככה…‬
‫וזהו. אני מנומס, אז בירכתי אותו בחזרה,‬ ‫עשיתי כזה…‬
‫ואז ניהלנו שיחה עם הגבות שלנו. הוא אמר…‬
‫ואני אמרתי…‬
‫זו הייתה שיחה אמיתית.‬
‫העניין הוא‬ ‫שאני יכול לדעת לפי הבעת הפנים של מישהו‬
‫אם הוא מכיר אותי מהטלוויזיה‬
‫או אם הוא מכיר אותי באופן אישי.‬
‫ההבעה שלו אמרה,‬
‫"אני מכיר אותך באופן אישי."‬
‫אבל אני לא יודע מי זה היה.‬ ‫לא ידעתי מי זה.‬
‫חשבתי, "מאיפה אני מכיר אותו?"‬ ‫הביך אותי לשאול.‬
‫דמיינו ששאלתי איך אנחנו מכירים,‬
‫ומסתבר שהוא ישב לידי‬ ‫במשך שש שנים בבית הספר.‬
‫כל כך מביך.‬
‫אז לא שאלתי.‬
‫חשבתי על זה, ואז הוא עשה צעד לעברי.‬
‫הגבות שלנו עדיין משוחחות כאן למעלה.‬
‫גם אני עשיתי צעד לכיוונו וחשבתי,‬
‫"פאק! מאיפה אני מכיר אותו?‬ ‫אולי הוא בן דוד שלי."‬
‫יש לי משפחה ענקית.‬
‫הוא מתקרב יותר ויותר, ואני חושב,‬ ‫"מאיפה אני מכיר אותו?"‬
‫ואז הוא מושיט את ידו,‬ ‫ואני עושה את אותו הדבר.‬
‫הגבות שלנו עדיין כאן למעלה.‬
‫אנחנו מחייכים זה לזה ואני חושב,‬
‫"מאיפה אני מכיר אותו?"‬ ‫הוא יכול להיות אח שלי.‬
‫יש לי כל כך הרבה מהם‬ ‫שלפעמים אני בודק בגוגל איך קוראים להם.‬
‫אנחנו לוחצים ידיים ואני חושב, "מי זה?"‬
‫בסופו של דבר אני מושך את ידי בחזרה‬
‫ומסתכל ורואה שטר של 20 יורו.‬
‫אמרתי, "הא?" והוא אמר, "חשבתי שאתה מוכר."‬
‫העניין הוא שאז מכרתי לו קצת,‬
‫אבל אני עדיין לא יודע מי הוא היה.‬
‫ואם אנחנו כבר בנושא,‬
‫אם מישהו מכם צריך גראס,‬ ‫אני אהיה בחוץ אחרי המופע.‬
‫יש לי מסכות וגראס בחצי מחיר.‬
‫יש לי FFP2 עם פילטר.‬
‫יש בהן קופסה שאפשר לשים בה את הגראס,‬ ‫ואז לשאוף.‬
‫פשוט אמרו לא לווירוסים.‬
‫נחמד.‬
‫ובאשר למוצא שלי,‬
‫אני חצי מרוקאי וחצי אלג'יראי,‬ ‫מה שאומר שאני שונא את עצמי.‬
‫כן.‬
‫לאנשים שיודעים משהו על פוליטיקה.‬
‫למען האמת, אני לא רוצה להיות טורקי יותר.‬
‫זה היה המעבר הכי מבלבל שראיתם בחיים.‬
‫כולם חשבו כזה…‬
‫הוא היה מרוקאי-אלג'יראי, עכשיו טורקי?‬
‫אני יודע שאני לא טורקי,‬ ‫אבל אני כבר לא רוצה להיות אחד.‬
‫העניין הוא שהרבה אנשים חושבים שאני טורקי.‬
‫שלא תבינו לא נכון,‬
‫אני לא נעלב‬ ‫אם גרמני גרמני חושב שאני טורקי.‬
‫כי אני לא רואה הבדל בין גרמנים להולנדים.‬
‫אלה שמעצבנים אותי‬ ‫הם הטורקים שחושבים שאני טורקי.‬
‫כי מאז שהייתי קטן,‬
‫טורקים ניגשים אליי ושואלים,‬
‫"סן טורק מוסן?"‬
‫מה שאומר, "אתה טורקי?"‬
‫מאז שהייתי בכיתה ב',‬
‫הם שואלים אותי, בגרמניה,‬
‫בטורקית,‬
‫אם אני טורקי.‬
‫מעולם לא הבנתי מה שאלו.‬ ‫בסוף השגתי חברים טורקים ושאלתי אותם.‬
‫הם אמרו, "כן, ח'אליד.‬ ‫הם שואלים אם אתה טורקי."‬
‫"מה להגיד?"‬ ‫-"תגיד,‬
‫יוק, בן מרוק."‬
‫מה שאומר,‬
‫"לא, אני מרוקאי".‬
‫אז בכל פעם שטורקי שאל אם אני טורקי, אמרתי,‬
‫"יוק, בן מרוק."‬
‫פעם אחת נסעתי דרך קלן וכולם שאלו,‬
‫"סן טורק מוסן?" "יוק, בן מרוק."‬
‫עברתי בטעות בהפגנה של טורקים.‬
‫לבשתי דגל מרוקאי.‬ ‫הם היו מבולבלים, קצת מבולבלים.‬
‫אבל אני חייב להודות שאני מדבר קצת טורקית‬
‫כי גדלתי עם כל כך הרבה טורקים.‬
‫כמו כולנו, בגרמניה.‬
‫מה שאומר‬
‫שכשאני נכנס לחנות שבה עובד טורקי,‬
‫אני מדבר איתם בטורקית.‬
‫אני שולף את מיטב הטורקית שלי‬ ‫ומברך אותם בטורקית.‬
‫אני נכנס ואומר לבעלים,‬
‫"סלאמו עליכום".‬
‫חייבים לעשות ככה.‬
‫זה חלק מהשפה הטורקית.‬ ‫זה הזרם הטורקי כאן למטה.‬
‫אני נכנס ואומר, "סלאמו עליכום".‬
‫אני יודע, חלק מכם חושבים,‬
‫"זאת ברכת השלום הערבית‬ ‫שמשמעותה שלום עליכם."‬
‫נכון, אבל מה שראיתם כרגע זו הגרסה הטורקית.‬
‫כי הערבי אומר, "סלאמו עליכום".‬ ‫הטורקי אומר, "סלאמו עליכום".‬
‫עם עוד כמה "ו".‬
‫הערבי רציני, "סלאמו עליכום".‬ ‫הטורקי מחייך, "סלאמו עליכום".‬
‫אני מברך אותו, והוא מברך אותי בחזרה.‬
‫"עליכום סלאם."‬
‫אני שואל אותו בטורקית,‬
‫אני שואל, "מה שלומך?"‬
‫אני אומר,‬
‫"נאסילסין?"‬
‫הוא עונה בטורקית,‬
‫"איים, סן נאסילסין?"‬
‫"טוב, מה איתך?" בטורקית.‬
‫אז אני עונה,‬
‫"איים, אללה שוקור."‬
‫"טוב, תודה לאל", בטורקית.‬
‫ואז הוא שואל,‬
‫"נאפיון?"‬
‫"מה אתה עושה?" בטורקית.‬
‫וזהו.‬
‫זו כל הטורקית שאני יודע.‬
‫הדבר היחיד שאני זוכר זה "יוק, בן מרוק".‬
‫הוא חשב שאני עובד עליו.‬
‫עוד משהו שאני יודע בטורקית זה,‬
‫"איפה החברה שלך?"‬
‫מצחיק מאוד, לא?‬
‫"סנין קיז ארקדשין נרדה?"‬
‫"איפה החברה שלך?" אני חשבתי שזה קורע.‬
‫שאלתי טורקי ברחוב.‬
‫לא הכרתי אותו. הוא לא חשב שזה מצחיק.‬
‫הוא הלך לידי ואמרתי,‬ ‫"היי, מהמט, מוראט, עלי, הקאן?"‬
‫"כן?"‬ ‫-"הנה, הקאן! ידעתי."‬
‫"הקאן, אחי.‬
‫סנין קיז ארקדשין נרדה?"‬
‫הוא היה מבולבל. הוא היה כזה…‬
‫"למה אתה שואל עליה?‬
‫אתה מכיר את החברה שלי?"‬
‫העניין הוא שאני מחכה שהוא ישאל‬
‫איפה החברה שלי, כי יש לי תשובה מדהימה.‬ ‫אתם תמותו מצחוק.‬
‫מישהו בשורה הראשונה יודע טורקית?‬
‫אולי אתה?‬
‫אני אשאל אותך איפה החברה שלך,‬
‫ואז תשאל אותי איפה שלי.‬
‫התשובה שלי הכי טובה. אתה תמות מצחוק.‬
‫אם לא, זו אשמתך. אין לך חוש הומור.‬
‫יש לי תשובה נהדרת. אתה מוכן? בסדר?‬
‫איך קוראים לך?‬
‫אקיף?‬
‫אקיף? בסדר. שם נפלא.‬
‫יש לך חברה?‬ ‫-לא.‬
‫אולי בגלל השם שלך.‬
‫לא, אנחנו ממשיכ… בסדר.‬
‫טוב, אתה מוכן?‬
‫טוב. אין לך חברה. הבנתי. אקיף.‬
‫אקיף, אחי!‬
‫סנין קיז ארקדשין נרדה?‬
‫בנים קיז ארקדשים אבדה אקמק יאפיליר."‬
‫זה אומר, "החברה שלי בבית מכינה לחם."‬
‫עד שאיזו בחורה טורקית באה ואמרה לי,‬ ‫"זו הפליה נגד החברה שלך".‬
‫עכשיו אני רק אומר, "היא מכינה לחם".‬ ‫היא יכולה להחליט איפה.‬
‫אני לא טורקי ששולט בחברה שלו.‬
‫אני אפילו לא טורקי.‬
‫בחור צעיר, הצחוק שלך מדהים.‬
‫איך קוראים לך?‬ ‫-מוריס.‬
‫מוריס. אתה גרמני?‬ ‫-כן.‬
‫זו החברה שלך?‬ ‫-כן.‬
‫יש לה דרכון גרמני?‬
‫כן.‬ ‫-כן!‬
‫אני גאה בך.‬
‫זה מה שחשוב. אני עומד לשאול אותך איפה היא.‬
‫בסדר?‬
‫ותענה בטורקית.‬
‫ככה אומרים " החברה שלי כאן":‬
‫"בנים קיז ארקדש".‬
‫או פשוט, "קיז ארקדשים בורדה."‬
‫בסדר?‬
‫אתה מוכן?‬
‫"קיז", ק-י-ז. "ארקדשים"‬
‫"קיז", ק-י-ז.‬
‫בת.‬
‫"ארקדשים".‬
‫ידידה, חברה.‬
‫עכשיו אתה מבין, נכון?‬
‫"קיז ארקדשים בורדה."‬
‫כמו מגזין בורדה אבל עם ר' מתגלגלת.‬
‫בורדה.‬
‫אתה מוכן? מוריס, נכון?‬
‫כן!‬ ‫-כולם להיות בשקט.‬
‫הוא צריך הרבה אנרגיה. אני מאמין בך.‬
‫מוריס, אחי!‬
‫סנין קיז ארקדשין נרדה?‬
‫קיז ארקדשים בורדה.‬
‫מחיאות כפיים רועמות למוריס.‬
‫טוב מאוד.‬
‫טוב מאוד!‬
‫אני גאה בך.‬
‫זה היה נהדר.‬
‫ראיתם את זה?‬
‫הוריי הגיעו לגרמניה‬ ‫בשנות ה-60 וה-70 כעובדים אורחים.‬
‫היום אני על במה בקלן, מלמד גרמני טורקית.‬
‫לזה אני קורא אינטגרציה.‬
‫ואני אפילו לא טורקי!‬
‫יכולתי ללמד אותך את זה במרוקאית.‬ ‫במרוקאית אנחנו אומרים,‬
‫פרח'ה סחבטיק.‬
‫ארבע שחיקות בשתי מילים.‬
‫מה שאני מנסה להגיד‬
‫זה שההורים שלנו עברו הרבה והתחילו משהו.‬
‫התפקיד שלנו הוא להמשיך את זה.‬ ‫אני ח'אליד בונואר.‬
‫רבל קומדי לנצח.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫מחיאות כפיים לסלים סמאטו!‬
‫תודה!‬
‫תודה רבה!‬
‫תודה. תודה רבה.‬
‫תודה רבה, חבר'ה. תודה. רבה.‬
‫אני כמעט בוכה פה.‬
‫תודה. אני לא מאמין שחזרתי לציוויליזציה.‬
‫עד לפני שבועיים הייתי תקוע בבנגלדש.‬
‫לא יכולתי לצאת. זה היה קטסטרופה.‬
‫כל העוקבים שלי באינסטגרם‬ ‫יודעים שזה שקר ענק.‬
‫אבל…‬
‫לא, באמת. ביקרתי שם משפחה.‬
‫לפי ויקיפדיה, אני מבנגלדש.‬
‫ממש רציתי לנסוע ו…‬
‫מי היה שם?‬
‫אל תסעו. אף פעם.‬ ‫לכו למחלקת המכירות של פריימרק.‬
‫אין הבדל, נשבע לכם.‬
‫זו הדמיה אחד-לאחד של בנגלדש.‬
‫רק חברת תעופה אחת טסה לבנגלדש.‬
‫לחברת התעופה הזו באמת קוראים,‬
‫"גרדידי אייר". זהו זה.‬
‫חברת התעופה הכי שכונה בעולם.‬
‫אפילו נהגי אוטובוס צוחקים עליהם.‬ ‫זו קטסטרופה.‬
‫כמה שכונה, אתם שואלים?‬
‫הדיילות מבקשות ממני אוכל. מה זה, לעזאזל?‬
‫"מתי נקבל את הארוחה?"‬ ‫"מתי תתן לנו אוכל?" קטסטרופה.‬
‫ההודעה הרשמית מהטייס הייתה,‬
‫"שלום!" זהו. זה הכול. קטסטרופה.‬
‫חשבתי כזה, "אחי, אתה…‬
‫אחי, אתה…‬
‫אתה טייס. אתה חייב להגיד יותר."‬
‫הוא אמר, "רוצה לקנות חולצה?‬ ‫שתיים במחיר אחת." כך היה.‬
‫ואז הוא יצא למכור ורדים.‬
‫"הנה, אחי. קח את זה, אחי.‬ ‫קח את הוורדים, אחי."‬
‫עם תמונה של ילדים בשכונת עוני,‬ ‫"הנה, אחי, בבקשה. קח את הוורדים."‬
‫עניתי, "בסדר, אחי. אני אקח שלושה. קדימה".‬
‫אני מפחד מטיסות.‬
‫ישבתי ככה ליד החלון,‬ ‫שמתי עין על הטורבינות.‬
‫לא היו טורבינות.‬
‫רק שלושה בחורים שעושים ככה. זה הכול.‬
‫"אנחנו מאמינים שאנחנו יכולים לעוף‬
‫אני מאמין שאוכל לגעת בשמיים‬
‫אוי, לא! אני יכול לגעת בשמיים! הצלחתי!"‬ ‫באמת, היה לי…‬
‫אבל למה נסעתי לבנגלדש בכלל?‬
‫שאלה טובה.‬
‫רציתי לצאת לטיול תרמילאים.‬ ‫מי כאן יצא לטיול כזה?‬
‫אף אחד. מטורף, כבוד!‬
‫בדיוק כך, כי אנחנו כל כך מגוונים תרבותית,‬
‫ותרמילאות זה יותר קטע‬
‫של היפים לבנים מלוכלכים.‬
‫בדיוק! אתם אמרתם את זה, לא אני. קטסטרופה.‬
‫עם שיער בית שחי בכל מקום, בלי דאודורנט,‬ ‫רק מיץ לימון…‬
‫"בגלל טביעת הרגל הפחמנית שלי."‬
‫הם יוצאים לטייל.‬
‫אתם יודעים מי אוהב את זה?‬
‫אחד החברים הכי טובים שלי. באמת.‬
‫הקולגה השווייצרי הנפלא שלי, אלן פריי.‬
‫אתם מכירים אותו? כולם מכירים.‬
‫נהדר. נפלא.‬
‫נהדר.‬
‫מחאת כפיים חזק. איך קוראים לך?‬
‫מה?‬
‫קלמן? האיש הכי טוב. קלמן. איזה אדיר.‬
‫האיש הכי טוב, קלמן. תעשה ככה.‬
‫אתה מכיר אותו.‬
‫מחאת כפיים באופוריה. אדיר.‬
‫קלמן מכיר אותו. אתה מכיר את אלן, נכון?‬
‫הדבר היחיד שצריך לדעת‬ ‫זה שהוא האדם הכי לבן בעולם.‬
‫תשאלו את קלמן. מאה אחוז.‬
‫יש לו רק שתי רמות שיזוף. לבן וסרטן העור.‬
‫אני נשבע.‬ ‫הוא משתמש בצבע לבן אטום כקרם שיזוף.‬
‫מאה אחוז. אני נשבע.‬
‫לבקנים מגנים עליו מפני השמש.‬ ‫הם אומרים, "קחי אותי!"‬
‫תפסיק, קלמן. אל תהיה מניאק.‬
‫קלמן, גבר. למה אתה עושה את זה?‬
‫אחי.‬
‫תפסיק להכריח אותי.‬
‫ממש מניאקי, לצחוק על צבע העור שלו,‬
‫רק כי הוא לבן.‬
‫האשטג ווייט-לייבס-מאטר.‬
‫באמת, אנשים. קטסטרופה.‬
‫כשיורד שלג בפעם הראשונה, הוא מיד נעלם.‬
‫זה מה שקלמן אמר. באמת.‬
‫מכבים את האור והוא עדיין שם. באמת.‬
‫הוא מורה פרטי של גחליליות. באמת.‬
‫הגחליליות אומרות,‬ ‫"איך אתה עושה את זה? אתה חקלאי."‬
‫מספיק! קלמן, תפסיק להכריח אותי.‬
‫איזה מניאק.‬
‫תפסיק! זה מספיק.‬
‫בדיוק היינו בגן החיות.‬ ‫דובי קוטב רקדו איתו.‬
‫הם אמרו, "אתה אחד מאיתנו, אחי!"‬
‫תפסיק, בן אדם! אחי!‬
‫תפסיק!‬
‫הוא כזה מניאק, אנשים.‬
‫אנחנו לא יכולים להמשיך עם זה, חבוב.‬ ‫איזה מניאק.‬
‫הוא מפחיד רוחות רפאים. טוב, זהו!‬
‫אני מנסה להגיד שהוא שווייצרי.‬
‫אז הוא בא אליי ואמר,‬ ‫"סלים, אתה חייב לבוא לטייל."‬
‫למי שתהה מה היו הצלילים האלה,‬ ‫זו הייתה גרמנית שווייצרית מושלמת. בחיי.‬
‫גרמנית שווייצרית היא גרמנית רגילה,‬
‫בזמן שאתה מטביע את דונלד דאק.‬
‫זו גרמנית שווייצרית. בחיי.‬
‫מאה אחוז.‬
‫קטסטרופה. באמת.‬
‫באמת.‬
‫דונלד כאן, מגבת ואז…‬
‫אני… לא… כאן.‬
‫קטסטרופה.‬
‫אני לא צוחק, הם קוראים לסכו"ם, "סכו"ם"…‬
‫קטסטרופה. נשבע בחיים שלי.‬
‫באמת.‬
‫אתם יודעים איזה נורא זה להיות תייר עם אלן?‬
‫לפעמים הוא לידי במלון.‬
‫אני סתם רואה טלוויזיה.‬
‫ויש ערוץ לא רשום.‬ ‫מכירים את זה שזה מהבהב באפור?‬
‫ככה והוא נכנס, "אימא? אבא?"‬
‫אני אומר, "לא, אחי. זו…‬
‫זו הטלוויזיה.‬
‫זו הטלוויזיה. זו…‬
‫אחי, זו הטלוויזיה." "אימא!" אלוהים אדירים.‬
‫יש לו את הכלב הכי גרוע‬ ‫שיכול להיות לשווייצרי.‬
‫יש לו פאג.‬
‫כשאני מבקר אותו,‬ ‫אני אף פעם לא יודע מי מדבר. שניהם…‬
‫נשמעים בדיוק אותו דבר. הם כאילו…‬
‫אני אומר, "אחי , תשחרר את דונלד.‬ ‫מה אתה עושה?"‬
‫קטסטרופה.‬
‫פאגים מדברים כמו שווייצרים, לא?‬
‫התקשרתי לטלקום השווייצרי‬ ‫והצמדתי את הפאג לטלפון.‬
‫הם דיברו 38 דקות. נשבע לכם.‬
‫מאה אחוז.‬
‫באמת. קטסטרופה.‬
‫באמת.‬
‫אל תיסעו לשווייץ בחיים.‬
‫אלה מכם שרוצים לנסוע לשם,‬
‫העצה שלי היא, סעו לאוסטריה. הרבה יותר טוב.‬
‫סעו לאוסטריה, רק אל תסעו לווינה.‬
‫בתור "זה ידהים אתכם",‬
‫הם אומרים,‬ ‫"דאס האוטס דן ביידל אאוף'ד סייטן".‬
‫מה שאומר, אתם יכולים לבדוק בגוגל,‬
‫"זה יעיף לכם את הבולבול הצידה."‬
‫אני נשבע בחיי. אפילו נשים אמרו את זה.‬
‫"זה מעיף לי את הבולבול הצידה."‬
‫נשבע לכם, אנשים.‬
‫נשבע לכם.‬
‫"זה מעיף לך את הבולבול הצידה."‬
‫האוסטרים האפריקאים אומרים משהו אחר.‬ ‫הם אומרים,‬
‫"זה מעיף לך את הבולבול סביב המותן".‬
‫אני נשבע. קטסטרופה. מאה אחוז.‬
‫האסייתים אומרים,‬ ‫"זה מעיף לי את הבולבול חזרה לאמצע". באמת.‬
‫האמצע זה בסדר. תכבדו את זה.‬ ‫באמת. קטסטרופה.‬
‫אתם יודעים איזה מעייף זה לאכול בחוץ?‬
‫בכל פעם המלצר שואל, "לא אהבת את זה?"‬
‫"לא, היה טעים".‬
‫"הבולבול שלך ב-7:30. אני רואה אותו שם.‬
‫הוא צריך להיות ב-6:45 או 7:15, אחרת…"‬
‫החזר כספי מובטח. אדיר.‬
‫שמתי לב‬
‫איזה גרוע זה לעבור את מה שאנחנו עוברים.‬
‫כי מה שקורה עכשיו,‬
‫כולכם יושבים כאן כמו שיבוטים,‬ ‫כל הדברים האלה…‬
‫לא, באמת.‬
‫באמת נוצרת כאן היסטוריה.‬
‫אנחנו צופים בהיסטוריה בהתהוותה.‬
‫בשנת 2100, יכתבו על זה בספרי ההיסטוריה.‬
‫ואז אנחנו,‬
‫אחד מאיתנו יופיע כעד עכשווי.‬
‫ג'רמי פסקל בן 100 שמופיע,‬
‫"היי, אני עד עכשווי."‬
‫כי…‬
‫עם קעקוע מביך על הבטן, "אני עד עכשווי".‬
‫התנאים של העדים ב-2100‬ ‫לא טובים כמו בימינו.‬
‫כשהיינו בבית הספר,‬ ‫תמיד היה מישהו מימיו של היטלר.‬
‫כל גרמני היה נגד היטלר. כמובן.‬
‫כולם. אין שום דבר שיוכיח את זה.‬
‫אף אחד לא צילם סלפי אינסטגרם‬ ‫שלו מתפנן עם היטלר.‬
‫האשטאג מתפנן-עם-ההיט.‬
‫אין כזה דבר. באמת.‬
‫האשטאג הוא-התכוון-לטוב.‬
‫הדברים האלה לא קיימים. אתם מבינים אותי?‬
‫זה לא קיים.‬
‫הם יכולים פשוט לאלתר.‬ ‫הם כולם מספרים את אותו הסיפור.‬
‫"היטלר היה ממש מניאק.‬ ‫אמרתי לו את זה, לממזר.‬
‫לקחתי את השפם הקטן שלו‬ ‫ודחפתי לו אותו לתחת. לך תזדיין!‬
‫קדימה, חתיכת חרא! מה הבעיה שלך?‬
‫מה קורה, גוהרינג? בן זונה.‬ ‫החבאתי את הביג מק שלו.‬
‫נתתי לו קציצת חזיר.‬ ‫החבאתי את המשקפיים של הימלר.‬
‫אני הגזע העליון."‬ ‫זה היה הסיפור שלהם.‬
‫הכי גרוע יהיה כשהמשפיעים של היום‬
‫יהיו משפיעים ב-2100.‬
‫אבל משפיעים זקנים‬ ‫שמתרוצצים בגיל 100 ואומרים,‬
‫"היי, חבר'ה. גם אתם צריכים צנתר?‬ ‫תעשו החלק למעלה ותזמינו אחד.‬
‫צנתר.‬
‫החלק למעלה.‬
‫בבקשה, חבר'ה.‬
‫גם לכם לא עומד? תעשו החלק למעלה.‬
‫תשתמשו בקוד 'זין-רופס' בשביל 20 אחוז הנחה.‬
‫הזמינו עכשיו!"‬
‫אז, חבר'ה, השיעור של היום הוא‬
‫אל תסעו לאוסטריה,‬
‫לא לציריך, פשוט סעו ליפן.‬
‫יפן היא המדינה הכי טובה. מי היה?‬
‫שני אנשים, כבוד.‬
‫איפה ביפן?‬
‫טוקיו.‬ ‫זה גם מה שאני הייתי אומר אם לא הייתי.‬
‫הוא פשוט אילתר. הכי טוב. מדהים.‬
‫הוא יכול לאשר. באמת.‬
‫הם הבינו מה לעשות. באמת.‬
‫בעוד אנחנו, בימי הקורונה…‬
‫ראיתם את האנשים שאוגרים נייר טואלט?‬
‫"מה? וירוס קטלני?‬ ‫אני חייב לדאוג לחור התחת שלי.‬
‫מה עם חור התחת שלי?‬ ‫איך אנקה את חור התחת שלי?"‬
‫כל המוסלמים אמרו כזה,‬
‫"אחי, קח משפך וסתום את הפה שלך."‬
‫בבקשה.‬
‫יפן לא. הם הגיעו לשלב האחרון.‬
‫בלי נייר טואלט, בלי משפכים.‬
‫פשוט יש להם‬ ‫שירותים שיורים ריקוד גשם אוטומטי.‬
‫אתה יושב שם. אתה לוחץ על כפתור‬ ‫ואז מקבל ריקוד גשם יפני.‬
‫אני נשבע. אתה חוטף אקדח מים בתחת. זהו זה.‬
‫נשבע לכם.‬
‫לא, באמת.‬
‫מסתכלים לתוך השירותים‬
‫ורואים את סקווירטל ואת וורטורטל מתאמנים.‬
‫עוד שלושה תחתים‬ ‫ואנחנו מוכנים לסיבוב הופעות.‬
‫אמרתי לבחור יפני,‬
‫"אחי, זה הכול טוב ויפה עם…‬
‫זה ממש מעיף לי את הבולבול מסביב למותן.‬ ‫זה אדיר.‬
‫אבל איפה נייר הטואלט?"‬
‫הוא התחרפן.‬
‫"מערביים מחורבנים שכמותכם,‬
‫אתם רוצחים מיליוני עצים‬ ‫דרך התחת ובמורד השירותים!‬
‫אתם בושה לאנושות."‬
‫אמרתי כזה, "תירגע, רוצח דולפינים.‬
‫למה אתה מדבר בכלל, חבוב?‬
‫אחי, כרגע אכלת כריך לווייתן. תירגע, אחי.‬
‫למה שלא תשתיק את עצמך, חבוב?"‬
‫היפנים לא יכולים להשוות את עצמם אלינו.‬
‫מה הם אוכלים כל היום?‬
‫דגים, אורז, מרק מיסו זה כל מה שמקבלים שם.‬
‫אם זה מה שאתם אוכלים כל היום,‬ ‫בסוף תחרבנו כמו כבשים.‬
‫תנועות המעיים שלהם נמשכות שלוש שניות.‬
‫זהו.‬
‫כריעה אחת והכול בחוץ.‬
‫ככה הם המציאו את היאבקות הסומו.‬
‫ככה.‬
‫זהו.‬
‫ליפנים האלה אין מושג איך זה‬
‫לתקוע שווארמה בשלוש לפנות בוקר.‬
‫נאגטס גבינה וצ'ילי ברוטב רדיואקטיבי חריף.‬
‫אם אוכלים כזה חרא רדיואקטיבי‬
‫ומפילים פצצה סטייל הירושימה יום למוחרת,‬
‫עלול לקחת לזה הרבה זמן להתנקות ככה…‬
‫תצטרך לפחות עץ שלם. עץ שלם.‬
‫אם לא, זה נוקאאוט.‬
‫תודה. היה תענוג.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫מחיאות כפיים לקומיקאי השווייצרי,‬
‫אלן פריי!‬
‫תודה!‬
‫תודה רבה!‬
‫תודה!‬
‫נחמד מצידכם, תודה!‬
‫תודה!‬
‫לפני שנתחיל, אני רוצה לומר משהו רציני.‬
‫משהו שחשוב לי מאוד.‬
‫אני לא כזה לבן.‬
‫רק כדי להבהיר את זה מההתחלה.‬
‫אנחנו כל כך שמחים שזה יכול להתקיים.‬
‫כן, מחיאות כפיים לכם, חברים. באמת.‬
‫התלבשתי אופנתי במיוחד בשבילכם.‬ ‫מגניב, נכון? תודה.‬
‫אתם יודעים…‬
‫החליפה מקבלת‬ ‫יותר מחיאות כפיים מהבדיחות שלי. עצוב.‬
‫"איך היה המופע?"‬ ‫-"אלן היה אופנתי.‬
‫אימא שלו תשמח."‬
‫אני רוצה להיות כנה לחלוטין איתכם.‬
‫בתור קומיקאי, כל מופע הוא אחרת.‬
‫אף פעם אין לדעת מה מצפה לך.‬
‫המופע הכי יוצא דופן שלי היה בדרום,‬ ‫בנירנברג.‬
‫הקהל נהנה כל כך, נהנה מדי.‬
‫הם צעקו והתפרעו.‬
‫הייתה אישה בשורה הראשונה שצחקה בלי שליטה.‬
‫היא התחרפנה לגמרי.‬
‫היא הייתה ככה כל הזמן…‬
‫אתם מכירים את זה כשמישהו צוחק כל כך חזק,‬
‫שאתם גם חייבים לצחוק?‬
‫גם אני הייתי ככה…‬
‫ואז היא…‬
‫ואז אני…‬
‫ואז פתאום, בום! היא נופלת.‬
‫והייתי כאילו…‬
‫היינו צריכים להפסיק את המופע.‬
‫הביאו רופא.‬
‫הרימו אותה בחזרה.‬
‫היא הרגישה טוב יותר, ושאלתי את הרופא,‬
‫"מה לעזאזל קרה שם?"‬
‫הוא אמר,‬
‫"מר פריי, לאישה הזאת היה התקף צחוק."‬
‫היי, זה דבר אמיתי.‬
‫היא צחקה כל כך הרבה‬
‫עד שמערכת הדם שלה התמוטטה.‬
‫ואתם יודעים מה היה הרגש הראשון שהרגשתי,‬ ‫רק למילישנייה?‬
‫גאווה.‬
‫לא להרבה זמן! זה היה מהיר!‬
‫לא הרבה זמן!‬
‫אימא שלי התקשרה, "איך היה המופע?"‬
‫כמעט הרגתי מישהי. אני כזה מצחיק."‬
‫אתם יודעים מה הצחוק הזה הזכיר לי?‬
‫יש סטריאוטיפ,‬
‫שעושים ככה…‬
‫יש לי חבר,‬
‫והוא באמת עושה את זה!‬
‫הוא תמיד כזה…‬
‫ואני יודע למה אנשים עושים את זה.‬
‫הם יודעים בדיוק איזה חמוד זה נראה,‬
‫והם יודעים שאי אפשר לכעוס עליהם.‬
‫אין מצב. השאלתי לראשיד את האוטו שלי‬ ‫והוא אמר,‬
‫"אלן, עשיתי תאונה עם האוטו שלך."‬
‫אמרתי כזה, "ראשיד! למה עשית את זה?"‬
‫"בוא לפה, קטנצ׳יק. איזה חמוד אתה!"‬
‫אני שווייצרי. גם עלינו יש סטריאוטיפים.‬ ‫נמאס לי מהם.‬
‫אחרי מופע, מישהו אמר לי,‬
‫"היי, אתם השווייצרים, כולכם עשירים, נכון?"‬
‫ועניתי כזה,‬
‫"כן".‬
‫ואז קניתי אותו.‬
‫באמת, הוא שלי עכשיו.‬
‫גרמני קטן.‬
‫הוא גר בארון שלי.‬
‫אני אף פעם לא נותן לו לצאת. זאת האמת.‬ ‫הוא שלי!‬
‫קניתי אותו.‬
‫שימו לב שרק הזרים מחאו כפיים. ראיתם?‬
‫הם חשבו כזה, "באמת עשית את זה?"‬
‫אני…‬
‫לעיתים רחוקות מאוד‬ ‫אני נכנס לפוליטיקה על הבמה.‬
‫סיפרתי כמה בדיחות על מפלגה קצת ימנית,‬ ‫AfD - אלטרנטיבה לגרמניה.‬
‫ולא סתם כי אנחנו לא מסכימים.‬
‫היי, זו דמוקרטיה. צריך להתמודד עם זה.‬
‫אתם יודעים למה אני לא סובל אותם?‬ ‫כי אני זקן מדי בשביל שטויות.‬
‫אני כבר לא סובל שטויות.‬
‫דברים שלא הגיוניים בעיניי.‬
‫ל-AfD ולפגידה הייתה יחד הפגנה גדולה‬
‫נגד האסלאמיזציה של המערב.‬
‫הם התרוצצו עם שלטים.‬
‫היה בחור מלפנים עם שלט ענק שבו נכתב,‬
‫וזה ציטוט ישיר, היה כתוב,‬
‫"אנחנו לא רוצים אנסים זרים!"‬
‫אף אחד לא רוצה את זה!‬
‫גם אני לא רוצה את זה!‬
‫מעולם לא הייתי במסיבה ואמרתי,‬ ‫"היי, האנס כבר כאן?"‬
‫ואז הפעמון מצלצל, "שלום! זה אני, האנס!"‬
‫"רגע אחד. איזה מין אנס?"‬
‫"גרמני."‬ ‫-"תיכנס."‬
‫אני זקן מדי בשביל שטויות.‬
‫ראיתי שהיו הפגנות‬ ‫נגד ההפגנות של "בלאק לייבס מאטר".‬
‫אנשים שאמרו,‬
‫"אני לא חושב שזה בסדר‬ ‫שהם רוצים את אותן הזכויות שיש לנו."‬
‫הם ראיינו אישה בארה"ב והיא אמרה‬
‫שאין לה שום דבר נגד אנשים שחורים,‬
‫היא פשוט לא חושבת‬ ‫ששחורים ולבנים מקומם יחד.‬
‫תקשיבו, אישה מבוגרת במאה ה-21 אמרה‬
‫שהיא לא מאמינה ששחור ולבן הולכים יחד.‬
‫הרשו לי לומר לכם משהו.‬
‫יש רק מקום אחד בעולם‬
‫שבו שחור ולבן לא הולכים יחד‬
‫וזו מכונת הכביסה.‬
‫זה המקום היחיד.‬
‫היחיד.‬
‫בכל מקום אחר זה בסדר.‬
‫היחיד.‬
‫האחד והיחיד.‬
‫יש לי אח גדול בשווייץ.‬
‫והנה עובדה לכל מי שיש אחים ואחיות.‬
‫זה הוכח מדעית.‬
‫בין כל האחים והאחיות, תמיד יש‬
‫אחד או אחת נאים‬
‫ואחד או אחת מצחיקים.‬
‫זו עובדה.‬
‫וכולכם חושבים, "לא! זה לא ככה אצלנו."‬
‫אתם המצחיקים.‬
‫רק הנאים צחקו, ראיתם?‬
‫"קדימה, תצחק, קווזימודו.‬
‫הוא מדבר עליך. תצחק!"‬
‫אם אתם תוהים לגבי המצב שלי,‬
‫אתם יכולים לנחש.‬
‫אני המצחיק.‬
‫אחי הוא הנאה. יש לו פנים של דוגמן.‬
‫אני שונא אותו.‬
‫הוא תמיד היה האלפא.‬
‫הוא נולד מבוגר. הוא יצא בחליפה עם מונוקל.‬
‫"איפה חשבון הבנק שלי?"‬ ‫הוא תמיד היה מבוגר.‬
‫בתור ילד יכולת לשלוח אותו לעשות כל דבר,‬ ‫כמו קניות.‬
‫כילד בן ארבע.‬
‫אימא שלי אמרה,‬ ‫"מיכאל, אתה יכול ללכת לחנות?"‬
‫"כרצונך, אימי."‬ ‫ככה הטיפש הזה דיבר.‬
‫אותי לא יכולת לשלוח בכלל.‬ ‫"תקנה חלב." וכשחזרתי…‬
‫"החלב?"‬ ‫-"שתיתי אותו."‬
‫"והעודף?"‬ ‫-"אכלתי אותו."‬
‫הייתי סתם ילד טיפש.‬
‫כולם צחקו עליי. כולם.‬
‫היה לי שכן עם תסמונת דאון.‬
‫אפילו הוא אמר כזה, "וואו, אתה טיפש!"‬
‫יודעים למה לדעתי הבדיחה הזו בסדר?‬
‫עבדתי עם אנשים שיש להם תסמונת דאון,‬
‫והם כאלה אנשים מדהימים עם לבבות גדולים.‬
‫הם אוהבים לצחוק.‬
‫הבדיחה הזו הכי מצחיקה את השכן שלי.‬
‫זה נהדר אם אפשר להתבדח.‬
‫סיפרתי את הבדיחה הזאת פעם על במה‬
‫ובחור בקהל עשה כזה…‬
‫אמרתי, "תראו איזה מגניב זה!‬
‫אני מספר את הבדיחה,‬ ‫וזה שהכי צוחק זה מישהו עם תסמונת דאון."‬
‫הוא הסתכל עליי ואמר, "אין לי."‬
‫זה היה קשוח.‬
‫אנשים.‬
‫אחי…‬
‫אני הייתי טיפש, אבל גם הוא היה.‬
‫הוא היה חכם רק בהשוואה אליי.‬
‫היינו אחים…‬
‫תמיד ניסינו להתעלות אחד מעל השני.‬
‫בדברים מטומטמים. דברים לא הגיוניים, כמו,‬
‫"אני יכול לרכוב על האופניים שלי יותר זמן."‬
‫"לא, אני יכול לרכוב יותר זמן."‬
‫ואז רכבנו במעגלים במשך שמונה שעות.‬
‫כמו שני אידיוטים.‬
‫כשאנשים ביקרו את אימא שלי,‬ ‫"היי, מה שלום הילדים?"‬
‫"הם טיפשים.‬
‫תסתכלו מהחלון.‬
‫הם רוכבים במעגלים כבר שמונה שעות.‬
‫המכוער משמאל, הוא יותר טיפש."‬
‫כן.‬
‫הייתי ילד טיפש.‬
‫תמיד אהבתי…‬
‫אהבתי חיות ולצפות בסרטים תיעודיים על חיות.‬
‫לומדים מזה דברים שלעולם לא משתמים בהם.‬
‫ראיתי משהו שאני חושב שהוא מושלם לימינו.‬
‫וזה באמת נכון.‬
‫יש סוג של כוכב ים,‬
‫ו-20 אחוז מכוכבי הים האלה‬
‫נולדים בלי פי טבעת.‬
‫אין להם חור תחת,‬
‫אבל הם יכולים לשרוד.‬
‫הם מחרבנים מבפנים.‬
‫הם עושים את זה כל חייהם. זה פשוט מצטבר.‬
‫זו לא בעיה בשבילם.‬
‫הם מחרבנים עוד ועוד. זה מצטבר.‬
‫זה ממשיך לעלות עד שזה מגיע לקצה,‬
‫וכל מה שיש להם בראש זה חרא.‬
‫אני נשבע שאני מכיר גם אנשים שזה קורה להם.‬
‫בדיוק אותו הדבר.‬
‫באמת! הראש שלהם מלא חרא.‬
‫אני אסיים בזה: שמתי לב למשהו מוזר מאוד.‬
‫שמתי לב שיש משפטים בגרמניה.‬
‫שאומרים בסרטים אבל לא בחיי היומיום.‬
‫צפיתי בסרט משטרה והבחור אמר,‬
‫"אדוני, עם כל הכבוד…"‬
‫לא אומרים את זה בחיי היומיום. ניסיתי.‬
‫שילמתי במקדונלדס.‬
‫היא אמרה, "קטשופ או מיונז?"‬ ‫אמרתי, "עם כל הכבוד. גם וגם."‬
‫המשפט הזה הוא תכסיס.‬
‫הוא כל כך מנומס,‬
‫אפשר לעשות מה שרוצים אחר כך.‬
‫כמו הבחור בסרט,‬
‫"אדוני, עם כל הכבוד, אין לך מושג."‬
‫אפילו השני אמר, "ייתכן שאתה צודק."‬
‫תנסו.‬
‫בשבוע הבא תגיעו לעבודה באיחור של חמש שעות,‬
‫תגיעו רגועים, כאילו זה כלום.‬
‫"היי, מה קורה?"‬
‫כשהבוס ישאל אתכם,‬ ‫"מה זה, לעזאזל? למה כל כך מאוחר?"‬
‫"אדוני,‬
‫עם כל הכבוד.‬
‫בבקשה!"‬
‫ואם הם יתרגזו, "איך אתה מעז!"‬ ‫פשוט תעשו ככה…‬
‫חברים, תודה שבאתם הערב!‬
‫תיהנו מהמופע. תודה רבה.‬
‫תודה!‬
‫גבירותיי ורבותיי, קבלו את האני סיאם!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫תפסיקו!‬
‫וואו!‬
‫איזו אנרגיה מדהימה. זה אדיר. קטלני.‬
‫אני כל כך שמח להיות כאן.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫אני לא מת על התקינות הפוליטית המוגזמת.‬
‫לדעתי הרבה אנשים הפכו להיות רגישים מדי.‬
‫אבל במקום לעשות מהומה,‬
‫התחלתי להשתמש בזה לטובתי.‬
‫בשלב מסוים התחלתי לנצל את עניין הגזע.‬
‫אבל לגמרי בלי הקשר.‬
‫הייתי בקולנוע.‬
‫היה תור ענק לפופקורן.‬
‫פשוט עקפתי בתור והאישה מאחוריי אמרה,‬
‫"לך לסוף התור".‬
‫"קראת לי עכשיו כושי?"‬
‫היא אמרה,‬ ‫"לא, בחיים לא! אני אוהבת את אובמה!"‬
‫היא ויתרה בסופו של דבר, ואני אמרתי,‬
‫"מגניב! אני אעשה את זה שוב."‬
‫אחרי הסרט, הלכתי לדוכן אוכל.‬
‫שוב תור ארוך ושוב עקפתי.‬
‫איזה בחור שם אמר, "אחי, לך אחורה."‬
‫חשבתי, "זו ההזדמנות שלי."‬
‫"קראת לי עכשיו כוש…"‬
‫חשבתי, "פאק!‬
‫הוא יותר כהה ממני!"‬
‫הוא סובב את זה נגדי, "קראת לי עכשיו כושי?"‬
‫אמרתי, "לא, בחיים לא! אני אוהב את אובמה!"‬
‫ברחתי משם.‬
‫אחרי זה לא ניצלתי שוב את עניין הגזע.‬
‫עם יוצא אחד מן הכלל.‬
‫בואו נדבר קודם על המוצא שלי.‬
‫האמת היא שאני לא מדבר או חושב על זה הרבה‬
‫כי אני לא מגדיר את עצמי לפי זה.‬
‫אבל אני מבין למה רבים חושבים על המוצא שלהם‬
‫ולמה זה חשוב להם.‬
‫לאחרונה יצאתי להליכה בעיר,‬
‫ושחור אפריקאי אמיתי עבר לידי.‬
‫הוא הלך.‬
‫הוא הסתכל עליי.‬
‫הנהן והמשיך.‬
‫חשבתי, "מי זה היה, לעזאזל?‬ ‫הוא בטח חשב שאני מישהו אחר."‬
‫כעבור כמה דקות, עוד אפריקאי שחור עבר.‬
‫הוא הלך.‬
‫הוא הסתכל עליי.‬
‫והמשיך.‬
‫ואז קלטתי, זה משהו כמו "יו, אחי!‬
‫סבלנו מאותם הקשיים.‬
‫עבדות וכל זה."‬
‫ואז היו לי כאלה רגשות אשם‬
‫כי ההורים שלי ממצרים.‬
‫שמעתם פעם על הפירמידות?‬
‫אחי, אנחנו המצאנו את העבדות!‬
‫היי, זה…‬
‫אחי, זה כמו ללכת לג'ק המרטש ולהגיד,‬
‫"בוא נישאר ביחד. יש רוצח שמסתובב חופשי."‬
‫אבל לפני כמה שנים, התפרסמה הוכחה‬
‫שבוני הפירמידות לא היו עבדים,‬
‫הם היו עובדים שקיבלו שכר הוגן.‬
‫ברגע ששמעתי על זה, חשבתי, "מזויף".‬
‫אני יודע איך מצרים עובדים.‬ ‫איזה מחמוד המציא הוכחה.‬
‫כדי לשפר למצרים את המוניטין.‬
‫"אני נשבע, פשוט מצאתי את הפפירוס הזה.‬
‫ההירוגליפים אומרים ששילמנו לכולם."‬
‫"רגע!‬
‫זה נכתב בטוש!"‬
‫"למה הגרמנים כאלה נקניקים?‬
‫אנחנו, המצרים, המצאנו את הטושים!"‬
‫ושחורים עדיין מהנהנים אליי‬ ‫ומברכים אותי וכל זה.‬
‫"סבלנו מאותם הקשיים, אחי."‬
‫חשבתי כזה, "לא, חבוב! אתה סבלת הרבה.‬
‫אתה בצוות, 'שלח נא את עמי!'‬
‫אני בצוות…‬
‫'אתם לא הולכים לשום מקום!‬
‫אתם לא הולכים לשום מקום.'‬
‫לא!'"‬
‫כדי להימנע מהמצב הלא נעים הזה,‬
‫של שחורים שמהנהנים אליי ואני מרגיש רע,‬
‫עכשיו אני הולך ככה‬ ‫בכל פעם שאדם שחור מסתכל עליי.‬
‫זה עובד!‬
‫אני יודע שהרבה מכם חושבים,‬
‫"הבחור שם למעלה, הוא קצת מוזר."‬
‫ואתם צודקים.‬
‫בהחלט.‬
‫אתם יודעים מה היא הסיבה העיקרית‬ ‫לכך שאני מצביע?‬
‫כאילו, בבחירות?‬
‫יש לי קטע כזה שגורם לי לרצות לסמן קופסאות.‬
‫לא משנה לי איזה קופסאות. וי.‬
‫"היי, האני. למי הצבעת? לסוציאל דמוקרטית?"‬
‫בין היתר.‬
‫יש לי את הקטע הזה מאז הלימודים.‬
‫באמת. זוכרים את מכתבי האהבה ההם‬ ‫עם "כן. לא. אולי."?‬
‫כשקיבלתי כזה, סימנתי את כולם.‬
‫הבנות דווקא אהבו את זה.‬
‫הם אמרו כזה, "אלוהים! האני כזה מסתורי."‬
‫"לא, אני פשוט הבחור מהתוכנית 'מונק'."‬
‫אני עדיין לא מבין‬
‫למה נשים כל כך אוהבות גברים מסתוריים.‬
‫אני לא מבין.‬
‫גבירותיי, מסתורין זה אף פעם לא דבר טוב.‬
‫או שאי פעם פגשתן גבר שאמר,‬
‫"יש לי סוד להתוודות עליו.‬
‫אני מיליונר.‬
‫מה? את בסדר עם זה?‬
‫סוף סוף מצאתי‬ ‫מישהי שמתעניינת בכרטיס האשראי שלי."‬
‫לא קרה מעולם!‬
‫הסוד שלי הוא הקטע שלי עם סימון קופסאות.‬
‫זה יהיה הסוף שלי.‬
‫אתם מבינים כמה יקר הביטוח הרפואי שלי?‬
‫הטופס הזה הרס אותי!‬
‫"בבקשה תסמן את מחלות הרקע שלך."‬
‫פאק!‬
‫יש לך טחורים? עכשיו כן.‬
‫אבל חבר'ה…‬
‫אם כבר מדברים על הצבעה.‬
‫לדעתי הצבעה זה חשוב ביותר,‬
‫ולו רק כדי לבטל את ההצבעה של נאצי.‬
‫כי הרבה אידיוטים זוכים להצביע.‬
‫לדוגמה, באינטרנט, ראיתי לאחרונה נאצי הומו.‬
‫נאצי הומו!‬
‫הוא אמר ברצינות,‬
‫"אלוהים!‬
‫המוסלמים האלה‬
‫תופסים את כל הגברים הטובים!"‬
‫טוב, פסק זמן.‬
‫אני חושב שהסכנה הזו די ניתנת לניהול.‬
‫בחיים לא שמעתי מוסלמי אומר,‬
‫"אחי, אחרי הרמדאן,‬
‫אני הולך לטעום נקניק חריף!"‬
‫מעולם לא נתקלתי בזה.‬
‫מעולם לא נתקלתי, אבל מי יודע?‬ ‫אולי זה קיים.‬
‫הכול אפשרי בימינו.‬
‫כלומר,‬ ‫עומד מולכם אדם כהה עור שנולד בגרמניה,‬
‫ערבי שתומך בנישואים גאים‬
‫ובנם של מוסלמים שלומד עברית בבית הספר.‬
‫הכול אפשרי.‬
‫כל דבר.‬
‫כן.‬
‫ואני בחור נחמד.‬
‫למה צחקתם?‬
‫אני באמת בחור נחמד,‬
‫ואני אף פעם לא רוצה שמישהו ירגיש רע בגללי.‬
‫לדוגמה, לפני זמן מה‬
‫פלירטטתי עם אישה,‬ ‫משהו שקורה פעם בחמש שנים.‬
‫והיא לא הייתה, איך נאמר, "לעזאזל!"‬
‫יותר כמו, "לעזאזל."‬
‫והאופן שבו היא התחילה לדבר איתי.‬ ‫כאילו, "אוו! היי, חמוד.‬
‫תן לי את המספר שלך."‬
‫היה לי קשה לומר,‬ ‫"סליחה, אבל אני לא יוצא עם קיקלופיות."‬
‫אז נאלצתי לאלתר ואמרתי בצרפתית,‬
‫"סליחה! אני לא לדבר גרמנית!"‬
‫"אבל אני מדברת צרפתית!"‬
‫אז ניסיתי באיטלקית,‬ ‫"סליחה, אני לא מדבר גרמנית!"‬
‫"אני מדברת איטלקית!"‬
‫שיט.‬
‫"אני לא מדבר גרמנית".‬
‫"אני מדברת טורקית!"‬
‫אמרתי כזה, "וואו!"‬
‫חבר'ה!‬
‫לא הצלחתי לצאת מזה.‬
‫הייתי איתה שנתיים.‬
‫חב…‬
‫חבר'ה!‬
‫היא חשבה…‬
‫היא חשבה שאני טורקי כהה עור.‬
‫יש דבר כזה בכלל?‬
‫לא ראיתי דבר כזה.‬
‫מעולם לא.‬
‫אבל בסופו של דבר הצלחתי להיפרד ממנה.‬
‫בסופו של דבר הצלחתי.‬
‫פשוט הייתי צריך לחכות לרגע הנכון.‬
‫"האני!‬
‫אמרתי לך להשאיר לי שוקולד!"‬
‫"את קראת לי עכשיו כושי?"‬
‫והסתלקתי.‬
‫קוראים לי האני סיאם!‬
‫הייתם לא מהעולם הזה!‬
‫הייתם מדהימים!‬
‫תודה!‬
‫תודה! אני אוהב אתכם!‬
‫תודה!‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫תנו כבוד לאחד המייסדים של רבל קומדי!‬
‫קבלו את אוסאוסמנגו!‬
‫מה קורה?‬
‫נחמד מאוד!‬
‫מגניב מאוד. מה קורה?‬
‫מה נשמע, קלן? הכול טוב?‬
‫נהדר. אני כל כך שמח להיות פה.‬
‫באמת. התגעגעתי אליכם.‬
‫אני לא מכיר אף אחד, אבל התגע…‬
‫ממש התגעגעתי אליכם, בדמיון שלי. בערך.‬
‫אני לא יודע. אני שמח להיות פה.‬
‫יש לי שלושה ילדים בבית. יש לי שלושה ילדים.‬
‫אני ממש שמח להיות כאן, אז…‬
‫באמת, כל כך…‬
‫הפסקה. אני מקבל הפסקה.‬
‫בדיוק, אחי.‬
‫רובכם מכירים שניים מילדיי‬ ‫מהסיפורים של "רבל קומדי".‬
‫עכשיו יש לי שלושה. אני לא יודע איך.‬
‫אולי אתם תצליחו לפענח את זה.‬
‫יש לי שלושה ילדים.‬
‫הבת הבכורה שלי בת 11.‬
‫הבן שלי בן תשע.‬
‫הבת הצעירה שלי בת חמש.‬
‫אני תמיד מזכיר לעצמי‬
‫שהאחרים כבר כל כך גדולים,‬ ‫אבל נראה לי שחמש זה גיל מגניב.‬
‫גיל ממש מגניב,‬
‫כי כאבא או כאימא,‬ ‫משכיבים אותם לישון בכל לילה.‬
‫היא לא יכולה להירדם בלעדיכם.‬
‫היא ואני תמיד קיימנו טקס.‬
‫אתם יודעים?‬ ‫אני שם אותה במיטה ואז מקריא לה סיפורים.‬
‫אולי אני שר, או שלפעמים אנחנו מתחרים.‬
‫תחרות פשוטה, הלוך ושוב.‬
‫אולי אתם מכירים את זה. זה הולך ככה,‬
‫"אבא, אני אוהבת אותך כמו…"‬
‫היא תגיד משהו ואני חייב להתעלות מעל זה.‬
‫והיא תמיד חושבת,‬ ‫כי היא לא מבינה כלום על העולם,‬
‫היא חושבת שהיא יכולה להתעלות מעליי.‬
‫היא חושבת שהיא יותר טובה ממני.‬
‫אין לך מושג. את ילדה שלישית.‬
‫את השלישית. אני מוכן ומזומן.‬
‫אתם יודעים…‬
‫יש חיילים משוחררים, אני אב משוחרר.‬
‫אני יכול לעשות כל דבר. לא תנצחי.‬
‫שכחי מזה.‬
‫ככה אני מתנהג.‬
‫עשיתי את זה שוב, לא מזמן.‬
‫השכבתי אותה לישון, אבל הייתי לחוץ בזמן.‬
‫מכירים את זה שאתם חסרי סבלנות‬ ‫ומרגישים שאין לכם זמן?‬
‫היא הרגישה את זה. ילדים מרגישים מיד.‬
‫היא שמה לב, "יש לו פגישה, עוד מופע.‬
‫נשאיר אותו כאן יותר זמן.‬
‫נחזיק בו כאן."‬
‫ואז היא אמרה,‬
‫"אבא, אפשר לשחק את המשחק?"‬ ‫-"כן, בסדר."‬
‫היא התחילה ככה,‬
‫"אבא, אני אוהבת אותך‬ ‫כמו שיש כוכבים בשמיים."‬
‫אתם יודעים כמה פעמים שמעתי את זה?‬ ‫כוכבים בשמיים.‬
‫שמעתי את זה יותר מאישה בבר.‬
‫אתם יודעים? באותו רגע חשבתי,‬ ‫"משהו חדש, בבקשה."‬
‫אתם יודעים, חשבתי לעצמי.‬
‫אמרתי לה, "וואו, זה כל כך הרבה".‬
‫בפנים, חשבתי,‬
‫"זה היה עלוב!"‬
‫זבל. זבל של שורה. הכי גרועה ששמעתי.‬
‫הייתי קצת מאוכזב, אבל אמרתי,‬
‫אמרתי כזה, "זה כל כך הרבה.‬
‫אבל אני אוהב אותך‬ ‫כמו שיש כוכבים בכל הגלקסיה."‬
‫היא אמרה , "זה בטח מלא, נכון?"‬
‫אמרתי, "כן". והיא המשיכה.‬
‫"אבא, אני אוהבת אותך‬ ‫כמו שיש גרגירי חול בארגז חול."‬
‫חשבתי כזה,‬
‫"מכל הדברים, את בוחרת ארגז חול?‬ ‫הדבר הכי קטן?‬
‫פשוט תבחרי… אוקיי, כל דבר!"‬
‫"טוב, זה כל כך הרבה.‬
‫אני אוהב אותך‬ ‫כמו שיש גרגירי חול על החוף."‬
‫היא אמרה, "וואו, זה כל כך הרבה, נכון?"‬
‫אמרתי, "כן, זה כל כך הרבה!"‬
‫ואז היא אמרה, "יש לי עוד אחד.‬
‫אבא, אני אוהבת אותך‬
‫כמו שיש גרגירי חול על החוף‬ ‫ועל קרקעית האוקיינוס,‬
‫כי גם שם יש חול,‬
‫ובמדבר בערב הסעודית."‬
‫חשבתי כזה, "וואו, זה לא רע."‬
‫אבל לא היה לי עוד זמן.‬
‫לא היה לי עוד זמן.‬
‫חשבתי, "כבוד וכל זה, אבל אני חייב ללכת."‬
‫כבוד, אבל אתן לה אחד אחרון‬ ‫כדי שהיא תוכל סוף סוף לישון.‬
‫לא מכת מוות, אלא…‬
‫מכת שינה. אני אתן לה…‬
‫אתן לה מכה שינה.‬
‫אמרתי כזה,‬ ‫"היי, מותק. אני אוהב אותך כמו…‬
‫אני אוהב אותך‬
‫כמו שיש שוב גזענים בגרמניה פתאום.‬
‫והיא אמרה כזה,‬
‫"באמת? כל כך הרבה, אבא?‬
‫כן, גם אני, אבא."‬
‫וישר נרדמה.‬
‫אני שמח.‬
‫זה מטורף.‬
‫אני תמיד מקשר גני חיות לילדים.‬
‫בפעם האחרונה שהייתי בגן חיות,‬ ‫הלכתי עם הילדים שלי.‬
‫אבל הצעירה עוד לא נולדה.‬
‫היו לי רק שני ילדים.‬
‫זה מטורף.‬
‫שלושתנו הלכנו לגן החיות בקלן.‬
‫אני לא יודע אם אתם יודעים,‬
‫אבל כשמשלמים כניסה לשלושה בגן החיות בקלן,‬
‫אתה כבר במינוס.‬
‫הכול יקר גם בפנים.‬
‫צ'יפס ב-5,000 אירו.‬
‫בובת צעצוע עולה מיליון. זה יקר בטירוף.‬
‫בזמן שאנחנו מסתובבים‬ ‫אני מפנה את ראשיהם הרחק מדברים.‬
‫"אל תסתכלו."‬ ‫-"למה?"‬
‫"זה חראם. פשוט תסתכלו…‬
‫אל תסתכלו לשם. תסתכלו על החיות."‬
‫אני אומר כזה, "תסתכלו על החיות".‬
‫הם מסתכלים על החיות. יופי.‬ ‫בינתיים, אני מסתכל על המפה.‬
‫אני מנסה לפענח לאן נוכל ללכת.‬ ‫לא בשביל החיות.‬
‫במקום…‬ ‫אתם מכירים את איש הבלונים בגן החיות?‬
‫מכירים אותו?‬
‫יש בחור עם טריליון בלונים.‬
‫רק בלוני הליום.‬
‫ואני שונא אותו.‬
‫אני שונא אותו בכל ליבי.‬
‫כי בלון אחד עולה שישה אירו.‬
‫זה כל כך הרבה.‬ ‫וברגע שילדים בגיל מסוים רואים אותו,‬
‫הם רוצים בלון, ואני לא יכול להגיד לא.‬
‫אני יודע שאני לא יכול להגיד לא,‬ ‫ועוד שישה אירו ילכו.‬
‫זה מסוג הדברים שאם משחררים,‬
‫הם צפים לחלל החיצון,‬
‫ועכשיו ששת האירו שלך בחלל.‬
‫ואז אני חושב, "אוקיי". והתוכנית שלי עובדת.‬
‫לא ראינו אותו.‬
‫וממש בסוף, הנה הוא.‬
‫כמו הבוס האחרון.‬
‫הוא עומד שם והוא כבר מחייך אליי.‬ ‫זה סרט של סטיבן קינג.‬
‫עם כל הבלונים, מחייך ונראה נחמד,‬ ‫ואני חושב,‬
‫"אני שונא אותו. המנוול הזה."‬
‫הילדים שלי רואים אותו מיד.‬
‫"אבא, בלונים."‬ ‫-"לא."‬
‫"אבא, בבקשה! אחד, בבקשה."‬ ‫-"כן, בסדר".‬
‫אני שונא אותו.‬
‫אנחנו ניגשים אליו ואני שואל את הבן שלי,‬
‫"איזה בלון אתה רוצה?"‬ ‫-"בוב הבנאי".‬
‫"בסדר, בוב הבנאי אחד."‬
‫אז לקחתי את החוט‬
‫וקשרתי קשר סביב פרק היד שלו.‬
‫כדי שששת האירו לא יעלו לחלל.‬
‫אז קשרתי קשר ענק סביב היד שלו.‬
‫היד שלו כאילו…‬
‫ואז שאלתי את הבת שלי, "ומה את רוצה?"‬
‫"ברבי!"‬ ‫-"ברבי אחת, בבקשה."‬
‫אני לוקח אותו ועומד לקשור קשר.‬
‫אתם חייבים להבין‬
‫היא מבוגרת בשנתיים והיא רוצה להרגיש את זה.‬
‫היא אומרת,‬ ‫"אני ילדה גדולה. לא צריך קשר. זה בסדר."‬
‫"לא, אני קושר קשר."‬ ‫"לא, זה בסדר. אני נשבעת."‬
‫"טוב, אבל תחזיקי חזק."‬
‫ברגע שיש להם את הבלונים, אני הופך לגנרל.‬
‫אני כל הזמן בודק, ״איפה הבלונים?"‬
‫הם אומרים, "כאן ביד שלי."‬
‫"תחזיקי חזק!"‬ ‫-"כן, אבא. אני מחזיקה."‬
‫יש לי רק משימה אחת.‬
‫הבחור אומר, "12 אירו".‬ ‫אני כזה, "תיחנק מזה".‬
‫אני צריך להביא אותם מהיציאה עד לאוטו‬
‫בלי שאף אחד ייתן לשישה אירו לעלות לחלל.‬
‫זו המשימה שלי.‬ ‫אני רק רוצה להגיע לתוך האוטו.‬
‫אנחנו מגיעים לאוטו. דלת נפתחת, ילד בפנים,‬ ‫בלון בפנים, דלת נסגרת.‬
‫עכשיו צד שני. דלת נפתחת,‬ ‫ילדה בפנים, בלון בפנים, דלת נסגרת.‬
‫ואז אני רגוע.‬
‫זה הרגע היחיד שאני רגוע.‬
‫אני הולך לדלת שלי, נכנס ואנחנו נוסעים.‬
‫כל הדרך הביתה,‬ ‫חשבתי על איזה בילוי מוזר זה היה.‬
‫כמה כסף הפסדתי.‬
‫אני מחשב את זה, "מיליון כדי להיכנס,‬ ‫ואז הבלונים ב-12 אירו.‬
‫האריה אפילו לא היה שם. איזה חרטא.‬
‫בסוף אנחנו מגיעים.‬
‫אני שוב גנרל. "איפה הבלונים?"‬
‫"כאן".‬ ‫-"תחזיקי".‬
‫"כן, אבא. מחזיקה חזק."‬
‫הבן שלי הוא…‬
‫הוא גאה. יש לו קשר.‬
‫אני אומר, "טוב, יופי."‬
‫אני נכנס. הבן שלי נכנס. הבלון נכנס.‬
‫הבת שלי נכנסת לאט בטירוף.‬ ‫"אני מחזיקה חזק!"‬
‫ואז פתאום היא משחררת.‬
‫מטר אחד מהדלת.‬
‫"אבא, הבלון שלי!‬
‫אבא, אני מצטערת.‬
‫הבלון שלי!"‬
‫הבן שלי כזה,‬
‫אני כזה, "טוב, יופי."‬
‫הוא עדיין שמח, אבל היא לא מפסיקה לבכות.‬
‫הוא לא יכול לסבול את זה.‬
‫יש לו כזה לב ענק.‬
‫הוא לא יכול לסבול את זה כשאחותו בוכה.‬
‫בשלב מסוים הוא אמר,‬
‫"אז קחי את שלי!"‬
‫חשבתי כזה, "מטורף! איזה לב יש לילד הזה!‬
‫איזה בחור נהדר.‬ ‫אני רוצה להיות כמוהו. בוא נתחלף.‬
‫באמת. בחור מדהים."‬
‫והיא אומרת כזה,‬
‫"לא, זה מכוער."‬
‫אני כזה, "איזה מין אדם את?"‬
‫אני לא יכול לכעוס עליה. היא בוכה.‬ ‫גם לי קשה עם זה.‬
‫אני לא יכול להרגיע אותה.‬ ‫הבן שלי לא יכול להרגיע אותה.‬
‫בסופו של דבר, הבן שלי לא יכול יותר.‬ ‫הוא אומר,‬
‫"אז גם אני כבר לא רוצה את שלי!"‬
‫ופשוט זורק אותו לחלל.‬
‫אני עומד שם ואומר, "12 אירו לחלל!‬
‫אתה צוחקים עליי?"‬
‫לא, באמת. באמת.‬
‫זה באמת קרה. סיפור אמיתי.‬
‫כשרואים את הבן שלך עושה את זה,‬
‫הוא עשה את זה,‬
‫בתור אבא, זה נוגע לך ללב.‬
‫פתאום עלו לי דמעות.‬
‫גם אני התחלתי לבכות.‬
‫הבן שלי מבין לאט לאט‬ ‫שהוא לעולם לא יראה שוב את בוב הבנאי.‬
‫הוא מתחיל לבכות.‬
‫שלושה אנשים בוכים אחרי בילוי אחד.‬
‫כולם בוכים.‬
‫אמרתי, "זה היה בילוי נחמד?"‬
‫"כן, אבא."‬
‫"שנלך שוב לגן החיות?"‬ ‫-"כן, אבא."‬
‫מעולם לא חזרנו.‬
‫מעולם לא. לעולם לא אחזור.‬
‫ככה זה אצלי.‬
‫אני לא יודע מה איתכם, אבל חשבתי על זה.‬
‫לעולם לא שוב.‬
‫היי, קלן.‬
‫תודה. קוראים לי אוסאוסמנגו.‬
‫רבל קומדי! שלום!‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫כפיים לאגדה של רבל-קומדי,‬
‫בנייסה למרובל!‬
‫תודה רבה!‬
‫תודה. מגניב!‬
‫זה כל כך טוב. זה כל כך טוב. באמת.‬
‫בימינו, זה פשוט משמח להופיע מול קהל.‬ ‫אתם יודעים?‬
‫המופע האחרון שלי היה מול רכבים.‬
‫המסקנה שלי הייתה, לא לדבר עם רכבים.‬
‫אלא אם קוראים לך מייקל נייט.‬
‫אחרת, שכחו מזה.‬
‫אל תדברו עם רכבים.‬
‫זה היה אירוע קולנוע דרייב-אין.‬ ‫נראה לי שזה נראה להם מגניב.‬
‫הם רצו לראות סרט,‬
‫אבל הם ראו את‬ ‫"הקומיקאי המבולבל", עכשיו בבתי הקולנוע.‬
‫זה היה אסון בשבילי. הייתי מבולבל.‬
‫אי אפשר לדבר עם רכבים.‬
‫הם רוצים לדבר, כמובן,‬
‫אבל לא הבנתי מה הם רוצים ממני.‬
‫אתם יודעים איך הם מחאו כפיים?‬
‫כן, הם צפרו!‬
‫הם צפרו.‬
‫ואני סיפרתי בדיחות על הבמה.‬
‫הם היו חייבים לצחוק.‬ ‫אתם יודעים איך הם צחקו?‬
‫בדיוק, הם צפרו גם על זה.‬
‫היו חלקים מהסט שלי שהם לא אהבו.‬ ‫הם רצו לקרוא בוז.‬
‫יודעים איך?‬
‫נכון, הם צפרו.‬
‫אחרי עשר דקות לא ידעתי, הם אהבו את זה?‬ ‫מה קורה כאן בכלל?‬
‫זה בהחלט מטורף.‬
‫תקשורת צופרים.‬
‫אי אפשר להחליף צחוק בצפירה.‬
‫צחוק הוא אחד הצלילים היפים ביותר בעולם.‬
‫כל כך יפה.‬
‫כן.‬
‫מול…‬
‫סימן אזהרה.‬
‫אני נבהל כשאני שומע אותו.‬
‫זו לא תגובה טובה לבדיחה. זה לא עובד.‬
‫"היי! שמעתם את זה פעם?‬
‫מה הפולני עושה על הקרח?‬
‫הוא פורץ דרכו!"‬
‫זה לא עובד.‬
‫אני חייב לומר שזה קצת תלוי בבדיחה.‬
‫כדי שהבדיחה תעבוד‬ ‫חייבים להיות פולנים בקהל.‬
‫אבל אם הפולנים שם, לא יהיו צפירות.‬
‫ליתר דיוק, לא יהיו רכבים.‬
‫סטריאוטיפ זול. אהבתם את זה?‬
‫אהבתם את זה.‬
‫גם אני. זה בסדר.‬ ‫אנחנו אוהבים את הסטריאוטיפים.‬
‫אבל הם לא נכונים.‬ ‫אני מכיר אלפי פולנים. אף אחד מהם לא גנב.‬
‫אבל אנחנו רוצים לשמוע, "הפולני גונב".‬
‫אנחנו רוצים לשמוע,‬ ‫"לערבי יש זקן גדול וארבע נשים."‬
‫אנחנו רוצים לשמוע,‬ ‫"האלבנים עובדים באתר בנייה."‬
‫אנחנו רוצים לשמוע את זה.‬ ‫זה אולי לא נכון, אבל אנחנו רוצים.‬
‫אנחנו אנשים. אנחנו רוצים קטגוריות.‬ ‫"תקל עלינו."‬
‫זה מה שאנחנו רוצים.‬ ‫לכן אנחנו הולכים לגני חיות.‬
‫אנחנו רוצים לראות את החיות‬ ‫כפי שאנחנו אוהבים אותם.‬
‫אנחנו רוצים לראות את האריה.‬
‫למה? האריה הוא המלך.‬
‫כי יש לו רעמה שנראית כמו כתר.‬
‫הוא מלך הג'ונגל.‬
‫חבר'ה, הוא חי בסוואנה, לא בג'ונגל.‬
‫מה הוא עושה?‬
‫הוא יושב כל היום על התחת‬ ‫עם רעמה, זקן ענק וארבע נשים.‬
‫הוא יותר ערבי מהערבי.‬
‫האריה הוא לא המלך.‬
‫בג'ונגל, הגורילה הוא המלך.‬ ‫תראו את הגורילה!‬
‫איזה מפלצת!‬
‫שרירים בכל מקום!‬
‫זה המלך. הוא קינג קונג. זה המלך.‬
‫הגורילה מנגב את התחת באריה.‬
‫לעזאזל.‬
‫"תביא את הרעמה שלך לכאן, ילד!"‬
‫מטורף. הגורילה, בחיי…‬
‫גורילה כסופת גב… תראו את הדבר הזה.‬
‫מפלצת. שרירים בכל מקום. כולם פוחדים ממנו.‬
‫ראיתם "קינג קונג"?‬
‫כולם פוחדים שהגורילה תאכל אותם.‬
‫עוד סטריאוטיפ.‬
‫גורילות אוכלות אנשים? גורילות הם אחלה.‬
‫הם טבעונים.‬
‫לא בא לנו לראות את זה.‬
‫אנחנו רוצים סטריאוטיפים.‬ ‫אנחנו רוצים לראות את הקופים בגן החיות.‬
‫אבל לקופים בגן החיות‬
‫אין שום קשר לקופים אמיתיים בג'ונגל.‬
‫אלה גרים בגן החיות.‬ ‫יש להם מערכת חימום.‬
‫הם מקבלים אוכל, תרופות.‬ ‫הם חיים מקצבת רווחה.‬
‫אין להם שום…‬
‫אין להם שום קשר לקופים אמיתיים.‬
‫זה הכול בראש שלנו,‬ ‫אבל אנחנו רוצים לראות את הקופים בגן החיות.‬
‫ומה אנחנו רוצים לראות?‬
‫את הקופים אוכלים בננה.‬
‫כן.‬
‫יש לכם מושג כמה מעט קופים‬ ‫אכלו בחייהם בננה?‬
‫קופים הם כמעט כמו גרמנים ממזרח הארץ.‬
‫בננות הן כל כך נדירות,‬ ‫הם אפילו לא שמעו עליהן.‬
‫אנחנו באמת חושבים‬ ‫שהקוף רוצה לאכול את הבננה.‬
‫אנחנו טועים בעוד דבר,‬ ‫אנחנו חושבים שקופים אוכלים בננות ככה…‬
‫אף פעם לא!‬
‫כשהוא מקבל בננה, הוא נושך אותה ככה.‬
‫הכול בראש שלנו. באמת.‬
‫אותו דבר עם אנשים.‬
‫אנחנו מייצגים משהו‬
‫מארץ מולדתנו‬ ‫או מארץ מולדתם של ההורים שלנו,‬
‫אבל אנחנו שונים.‬
‫אני לא מרוקאי.‬
‫אני מרוקאי גן חיות.‬
‫אני מייצג משהו שאני בקושי מכיר.‬
‫אני מדבר כל כך הרבה על מרוקו ועל מרוקאים.‬
‫יש גרמנים שיודעים יותר על מרוקו ממני.‬
‫אם מרוקאי אמיתי היה רואה את הסט שלי‬ ‫הוא היה אומר,‬
‫"בחיים שלי לא ראיתי דבר כזה."‬
‫טוב, הוא היה אומר ככה,‬ ‫"מעולם לא ראיתי דבר כזה‬
‫בחיים שלי!"‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אנחנו צריכים את הסטריאוטיפים האלה.‬
‫אז אני מעדיף לשלוף אותם. הנה, קבלו אחד.‬
‫הייתי במסעדה איטלקית‬ ‫עם אחד החברים הכי טובים שלי.‬
‫הוא גרמני.‬
‫הגרמני ואני הולכים למסעדה איטלקית,‬
‫ואחרי חמש דקות, שמתי לב שהמלצר מרוקאי.‬
‫בגלל המבטא הצרפתי שלו.‬
‫אז חשבתי…‬
‫שהגרמנית שלו לא מאוד טובה.‬
‫אבל חשבתי,‬
‫"זה יהיה קל יותר במרוקאית,‬ ‫אבל זה יהרוס הכול."‬
‫כי אם אתחיל לדבר איתו במרוקאית,‬
‫חברי הגרמני ירגיש לא קשור,‬
‫יהיה לנו חיבור מרוקאי.‬
‫שאר האורחים יבינו שהם לא איטלקים.‬
‫פתאום, המקרוני הופך למרוקני.‬
‫לא רציתי שזה יקרה, אז דבקתי בגרמנית.‬
‫הבעיה היא שהזמנתי סלט‬
‫ומצאתי חתיכות של מעטפת פלסטיק בחסה.‬
‫נראה שקצת מהאריזה הושארה בחסה.‬
‫אמרתי, "היי, תראה. יש פה ניילון נצמד.‬
‫אתה יכול לקחת את זה?"‬
‫הוא פשוט שלף את הפלסטיק ועמד ללכת.‬
‫חשבתי, "כן, בהחלט מרוקאי."‬
‫אמרתי, "אחי, בבקשה, קח את זה איתך.‬
‫יש בזה פלסטיק. אני לא יכול לאכול את זה.‬ ‫זה עלול להיות קטלני."‬
‫ואני חושב שהוא רצה לומר,‬ ‫"זה לא קטלני."‬
‫אבל מה שיצא מהפה שלו היה,‬ ‫"זדיין, קטנוני."‬
‫אמרתי, "אחי,‬
‫בטח התכוונת, 'זה לא קטלני'."‬
‫הוא אמר, "לא, שמעת נכון.‬ ‫מצוץ לי ולך תזדיין, קטנוני!"‬
‫אין מצב.‬
‫כמו שאמרתי, אני מרוקאי גן חיות.‬
‫הייתי בנבחרת כדורגל.‬
‫אם היית בנבחרת של ממש,‬ ‫אתה יודע שאתה מרוקאי גן חיות.‬
‫מרוקאים אמיתיים במרוקו משחקים יחפים ברחוב.‬
‫שחקנים נהדרים.‬
‫יש לי שני בני דודים נהדרים.‬ ‫הם שיחקו יחפים ברחוב.‬
‫כל אחד מהם היה מתקבל לנבחרת גרמניה.‬
‫אני בגרמניה הייתי שחקן ספסל בבי-וי וקהובן.‬
‫הייתי השחקן הכי גרוע בעולם.‬
‫לא הרשו לי לשחק עם בני הדודים שלי במרוקו.‬
‫אבא שלי אמר, "לא, אתה רך מדי.‬
‫הם משחקים יחפים.‬
‫אתה צריך נעלי פקקים, גרביים ומגני שוקיים.‬
‫אתה צריך את כל זה.‬
‫אל תשחק איתם. תשחק לבד.‬
‫שיחקתי כדורגל בגרמניה.‬
‫הייתי מאורגן מדי בשביל המרוקאים‬
‫ולא מספיק מאורגן בשביל הגרמנים.‬
‫אז, מועדוני כדורגל גרמניים…‬
‫אני יודע שבטח רבים מכם היו בכאלה.‬
‫בכל שבת או ראשון, יש לך משחק.‬
‫אחרי כל משחק‬ ‫מישהו אחר לוקח את החולצות הביתה,‬
‫מכבס אותן ומביא אותן למשחק הבא.‬
‫כשהגיע תורי, קטסטרופה.‬
‫היה לנו תיק ענק, ושמנו בו את כל החולצות.‬
‫לקחתי את התיק הביתה.‬
‫לקחתי את הזמן.‬ ‫המשחק הבא היה בעוד שבעה ימים.‬
‫השארתי את התיק בפינה.‬ ‫יומיים לפני המשחק חשבתי,‬
‫"אני צריך לשטוף את החולצות."‬
‫חיפשתי את התיק. הוא נעלם. "איפה הוא?"‬
‫מצאתי אותו על הארון.‬ ‫אבא שלי ארז אותו כדי לשלוח למרוקו.‬
‫אני כזה, "איפה מה שהיה שם?"‬ ‫עכשיו אני צריך למצוא הכול.‬
‫אני רואה את אחי ברחוב. לובש חולצת שוער.‬
‫החבר הכי טוב שלו‬ ‫לובש מספר עשר של בי-וי וקהובן.‬
‫חשבתי כזה, "שיט! מה זה?"‬
‫היום המשחק.‬
‫אני אוסף הכול. חייב לשטוף את החולצות.‬
‫יש לנו הר של כביסה.‬ ‫חמישה ילדים, כביסה בלי סוף.‬
‫אני חייב לנקות אותן. אני מנסה לנקות אותן.‬
‫שם אותן בתיק. הולך למועדון.‬
‫הם מחכים לי. המשחק עומד להתחיל.‬
‫אני זורק את התיק באמצע. פותח אותו.‬
‫שום דבר לא מקופל. הכול זרוק בפנים.‬
‫חולצת השוער עדיין חסרה.‬ ‫מעיל הספורט של אבא שלי נמצא שם במקום.‬
‫זה היה…‬
‫אני נשבע.‬
‫זה היה המשחק הכי גרוע אי פעם. אי פעם!‬
‫ניצחנו במשחק, אבל אתם יודעים איך זה נראה?‬
‫השוער שלנו היה ככה‬ ‫עם מעיל הספורט של אבא שלי.‬
‫אין.‬
‫מספר עשר לבש גלבייה.‬
‫ניצחנו עשר-אפס‬ ‫כי הם כל כך פחדו מהשוער שלנו.‬
‫הם חשבו שהוא מבוגר.‬
‫הם מתו מפחד.‬
‫היי, קוראים לי בנייסה למרובל.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬
‫קבלו בתרועות את אחד המייסדים של רבל קומדי,‬ ‫באבאק גאסים.‬
‫מה קורה?‬
‫ברוכים הבאים לגן החיות.‬
‫אני מכיר את המתחם‬
‫אני יודע מה אתם רואים.‬
‫סינטי ורומאנים מתחננים‬
‫פליטים דופקים כסף‬
‫פולנים גונבים בגן החיות‬
‫סינים מזייפים‬
‫ערבים מתמקחים‬
‫שחורים רועשים בגן החיות‬
‫הכול פראי בגן החיות‬
‫אפור בגן החיות‬
‫הגרמנים מדויקים מאוד בגן החיות‬
‫אלבנים דוקרים‬
‫אבל הטורקים מדברים גרמנית טובה‬
‫יוונים עצלנים בגן החיות‬
‫קשוח בגן החיות‬
‫כיסוי ראש, אין בעיה‬
‫כל עוד זה על המנקה בגן החיות‬
‫אני מכיר את גן החיות‬
‫מכיר קסמים בגן החיות‬
‫תרבות מובילה, מקרה פרטני‬
‫הרבים הופכים ליחידים בגן החיות‬
‫נציג מהסוג שלך‬
‫יחיד הופך לרבים בגן החיות‬
‫שלטים בכל רחבי גן החיות‬
‫שאומרים לך מי אתה‬
‫ציפיות אדירות‬
‫שתיקה קצרה‬
‫אם שוברים אותה‬
‫נטל החובה לשבור אותה‬
‫להתבונן‬
‫להתבונן בעצמך‬
‫להפוך לשומר גן החיות שלך בגן החיות‬
‫מופע הערבוש המאולף‬
‫אני יודע מה רואים בגן החיות‬
‫אני‬
‫זה מה שאתם לא רואים‬
‫הקרקע עליה אתם הולכים בגן החיות‬
‫אני אדמה, בוץ, אבן‬
‫כאן אנשי החלומות של המתים‬
‫עובדי אורח‬
‫זרים‬
‫הקורבן שבי‬
‫זולינגן, האלה, הנאו‬
‫הוליה, יאנה, חמזה‬
‫כאן בשילוב עם גתה, באך, אדנאואר‬
‫כולם משולבים‬
‫באמת משולבים‬
‫משולבים ללא דיון‬
‫משולבים באופן שווה‬
‫משולבים על ידי חיידקים ופטריות‬
‫משולבים בי ו…‬
‫אני המשולב‬
‫השורשים שלי, אבותיהם‬
‫התלמים שלי, הצלקות שלהם‬
‫הקול שלי, השפות שלהם‬
‫השפה של הרבים‬
‫קול הרחובות‬
‫להיות אני זה להיות הם‬
‫70 שנה זה מאוחר מדי להפלה‬
‫הזרע מכה שורשים‬
‫תראו, הם פורחים בכל הצבעים‬
‫הם משחקים או רבים‬
‫או אוהבים זה את זה.‬
‫אבל כל מה שמגיע ממני‬
‫הוא מגוון‬
‫אני אדמה גרמנית‬
‫ואני בבסיסכם‬
‫צעדיכם מעומעמים‬
‫הרחק מכאן.‬
‫כאילו מתקופה אחרת‬
‫אל תשכחו‬
‫כשאתם דורכים עליי‬
‫בכל צעד‬
‫אתם מניחים כף רגל על אדמתי‬
‫והיא מחזיקה מעמד‬
‫די-ג'יי ואטי, גבירותיי ורבותיי.‬
‫זהו זה. תודה שבאתם. רבל קומדי. שלום.‬
‫תרגום כתוביות: זואי רוז‬