Downloaded from YTS.MX
1.30...
Official YIFY movies site: YTS.MX
1.31, Mo.
Kergejõustiku MM, Doha, Katar, september 2019
See oli päris pöörane, mis Dohas toimus.
Maailma tipptreener Alberto Salazar,
keda toetab võimsaim ettevõte, mis spordiala juhib - Nike,
ja mees on karjääri tipus. Ta sportlased teevad tulemusi.
Sündis uus USA rekord. Konstanze Klosterhalfen lõpetab kolmandana.
Meie silme all toimub midagi erakordset. MM rekord!
Dohas tehti täna ajalugu.
Ja järsku visati ta MM-lt välja. Akrediteering tühistati.
Tänane pommuudis puudutab üht kergejõustiku suurimat nime.
Alberto Salazar, maailma tunnustatuim kergejõustikutreener,
saadeti MM-lt koju.
Dopingurikkumisega seotud uurimisel selgus,
et Salazar on sportlastele dopingut vahendanud.
Ükski sportlane vahele ei jää.
See oli küll kahtlane. Me olime Dohas ja täiesti hämmingus.
Sõnum oli selge, seda panid tähele kõik,
kes on huvitatud kergejõustikust ja dopingust.
Ja see oli seotud nii võimsa ettevõttega nagu Nike.
Arusaamatu, miks Nike nii jõuliselt Albertot toetas.
Teie ei näinud midagi? - Ei.
Kuidas saab tema sohki teha, aga sportlased ei teinud?
Inimene, kes maksimaalselt pingutab, ei tee sohki.
Sohimängijad ei pinguta. Ja tema vahelt ei lõika.
Salazari uurimisega seoses jääb küsimus, kas ta tegi seda.
Ja miks Nike tema peale nii jäägitult panustas?
See tulebki välja selgitada.
NIKE SUUR KIHLVEDU
Ma olen Amby Burfoot.
Võitsin 1968. aasta Bostoni maratoni
ja olin 20 aastat ajakirja Runner's World peatoimetaja.
Kui ma 60. aastatel jooksma hakkasin,
ei võtnud sportlaskond meid eriti omaks.
Meid põlati. Olime aluspesus mööda linna silkavad kõrendid.
Meid loobiti akendest õllepudelitega ja röögiti,
"Kaduge koju, sörkijad!" Sõna "sörkijad" meile ei meeldinud.
Polnud veel levinud arusaama ega selget sihti
ega mõistmist, et jooksmine on spordiala ja pealegi tervislik.
1972. aastal võitis Frank Shorter olümpiamaratoni ja huviliste jaoks
oli see hiilgav hetk.
Siis hakkas noor Bill Rodgers USA-s järjest võitma
ta oli lustakas, natuke veider, aga väga sõbralik kutt,
kes aitas spordiala populariseerida.
Ameeriklastel läks hästi.
Bill, Frank, Joan Benoit Patti Catalano ja paljud teised.
70. aastatel hakkas Ameerika kultuur jooksmist mõistma
ja siis sündis ka Nike.
Eugene, Oregon, Nike sünnikodu
Nike juured on tõepoolest jooksmises.
Bowerman, kaasasutaja
Esmalt tegi Bill Bowerman vahvliküpsetajaga tossule talla
ja sealt hakkas asi arenema.
Steve Prefontaine, Phil Knight, Jeff Johnson, Geoff Hollister.
Jooksmine on neil DNA-s.
Bob Williams, Oregoni ülikool
Ma olen Bob Williams. Olin Oregoni ülikooli kergejõustiku tiimis.
Olin kohal, kui Bill ja Phil Knight esimesed tossud tõid.
Nad palusid neid proovida.
Meile need meeldisid. Kerged ja painduvad.
See oli Billi ja Phili leiutis. Nemad lõid Nike kaubamärgi
arendades koos jooksujalatseid.
Peter Thompson, Nike töötaja
Läksin Nikesse tööle 1973. aastal, kui Eugene'i kolisin.
Nike oli algul väga innovatiivne ettevõte.
70. aastatel oli prioriteediks jooks ja sportlaste vajaduste rahuldamine.
Eesmärk oli sportlase heaolu ja me üritasime parimaid tooteid teha.
Nike sai oma nime Kreeka võidujumalanna järgi.
Tossud said nime naisterahva järgi
Kergejõustik on Nike DNA-s.
Selle kaubamärgi idee
seoti häid tulemusi saavutavate sportlastega.
Nii meie riigile kui kogu ilmale tõestati, et Nike on midagi erilist.
Prefontaine võidab ajaga 3.59.2.
Prefontaine purustab maailmarekordi.
See on Pre kalju,
kus Steve Prefontaine noores eas oma lõpu leidis,
kui ta sportauto pärast kaljusse kihutamist ümber paiskus.
See altar on Eugene'i ja Nike DNA-s.
Nike toob tänapäevalgi oma juhtivtöötajaid siia,
Pre kalju pühapaika, et tema elu ja saavutusi mälestada.
Prefontaine tuleb järgmisena.
Prefontaine hakkab ette rebima...
1972. aastal Müncheni olümpial
oli Steve Prefontaine noor jooksja. Oli viimane ring,
kui ta rebis ette, et kulda võita, võttis selge sihi,
kannul kolm jooksjat.
Käes on viimane ring.
Viimases kurvis said kaks jooksjat temast ette
ja enne finišit ka kolmas.
Soomlane võidab, Stuart saab pronksi,
Prefontaine on kustunud.
Ta jäi neljandaks, mida võib kaotuseks pidada,
aga see sümboliseerib Pre kalju altari ideed
ja Nike ka deviisi. Pinguta. Anna minna.
Nende kaitsepühakuks võib pidada Prefontaine'i,
kes lõpetas neljandana, kuna püüdis võita.
Ken Goe, spordireporter
Ta ei jahtinud medalit, vaid kulda
Ja Phil Knight peab seda Nike eetoseks.
Alex Hutchinson. teadusajakirjanik, erialaks jooksmine.
Kirjutan väljaannetele Outside ja Globe and Mail.
Nike algne kehastus oli Steve Prefontaine,
kelle jaoks võistlus käis elu ja surma peale. Prefontaine suri 1975.
Nike panteoni jäi mõneks ajaks tühimik.
Salazar täitis selle ideaalselt.
11. New York City maratonil osaleb 16 000 jooksjat
50 osariigist ja 43 riigist.
Alberto Salazar Eugene'ist osaleb maratonil esimest korda.
Enne võistlust ütles ta, et maraton on ülehinnatud.
70. aastatel keskkooliõpilasena ja hiljem Oregoni ülikooli tudengina,
tungis raevukas Bostoni nooruk Alberto Salazar
äkitselt oma suure egoga areenile.
Alberto tegi enne võistlust kaks ennustust:
ta võidab Bill Rodgersit ja ta aeg jääb alla 2.10.
25. miilil oli Albertol lootust teha kiireim esmakordse maratoni aeg.
Salazar juba paistab ja tõenäoliselt jääbki aeg alla 2.10.
Uskumatu sportlik saavutus! 2.09.40.
2.09.40 on Salazari aeg New York City maratonil.
Pärast ülikooli tuli ta NYC maratonile ja teatas,
et võidab juba esimesel korral.
Kaks aastat hiljem purustas ta maailmarekordi. Ta näis võitmatu.
Ja ta võidab!
Al Salazar. - Uus maailmarekord.
2.08.13. New York City maraton.
Ta jooksis vastaste alistamise nimel. Ja Nike samastus sellega.
Maailma parima jooksjana sai ta kohe Nike plakatipoisiks.
Otseses mõttes. Ta osales ühes nende esimeses telereklaamis.
Temast sai Steve Prefontaine'i mantlipärija.
Sa oli superstaar. Kõik mäletasid ta võite.
Beardsley ja Salazar. Tsiklid peavad eest ära kaduma.
Salazar pingutab enne lõppu võidu nimel.
Alberto Salazar võitis 1982. aasta Bostoni maratoni.
Duell päikeses. Kolm New York City võitu.
Ta pingutas nii väga, et Falmouthis korraldati viimne võidmine.
Me teadsime, et ta on sitke ja kiire.
Kui Phil Knight oli noor ja Nike alustas, oli Alberto tippkutt.
Nägin lapsena, kui Salazar NYC maratoni võitis,
kuulsin, kuidas ta Falmouthis peaaegu suri.
Neid lugusid ei suudaks väljagi mõelda.
Ma olen Malcolm Gladwell. Kirjanik, teleajakirjanik, jooksja.
Olen kirjutanud jooksmisest ja Alberto Salazarist.
Salazar tõestas USA pikamaajooksjatele,
et nad suudavad suurte poistega võistelda.
Ta polnudki nii andekas kui paljud teised jooksjad.
Kui võrrelda teda Frank Shorteri või Bill Rodgersi
või teiste 70. aastate jooksjatega, oli ta samas liigas.
Aga kui ta suutis 98 protsenti oma maksimumist saavutada
ja teised jäid 95 või 90 kanti, siis ta oligi parem.
Ta pigistas oma võimetest rohkem välja kui teised.
Enamik lihtsalt ei suuda kõike välja panna.
Sa ei tohigi 100 protsenti välja panna, sest see on hukutav.
Aga ta andis endast 100 protsenti.
ja see eristas teda kõigist teistest.
Oli üks kord, ma olin siis noorem,
kui andsin endast vist 100 protsenti ja see oli nii laastav,
et ma ei suutnud seda korrata.
Kui sa pole võistelnud, siis sa ei tea, kui valus see on.
Kui sa selle nipi avastad, ei unusta sa seda iial.
Ta avastas, et suudab viimse piirini minna
ja see ongi tema suur eelis.
70. aastate lõpus ja 1980. aastate alguses oli USA-s häid jooksjaid,
aga siis tuli mõõn.
Põhjuseid teatakse, aga me enam ei võitnud.
Teised riigid olid 10 aastat maratonidel tugevamad.
Ma olen Mike Joyner, füsioloog ja anestesioloog
Mayo kliinikus Rochesteris.
Me uurime võimete piire,
et mõista, mida inimkeha välja kannatab.
Küsimus on selles, miks USA-d pikamaajooksus selline mõõn tabas
mis kestis 80. aastate keskpaigast selle sajandi alguseni.
Ilmselt ei tehtud piisavalt trenni.
Hussein ja Ikangaa lähenevad.
Ibrahim Hussein, kes võitis NYC, võidab ka Bostoni.
80. ja 90. aastatel tõusid aafriklased massiliselt esile.
90. aastatel hakkasid keenialased Bostonis võitma.
Algul üks keenialane ja üks maraton, siis kaks,
siis neli ja neli, siis 16 ja juba 32...
Olen Bostoni Maratonil näinud, kuidas 20 keenialast jooksevad.
Siis oli tunne, et tegu on Aafrika võistlustega.
USA on pikamaajooksus kolmas riik pärast Keeniat ja Etioopiat.
Mul vedas, et 1990. aastal lõpetasin,
sest ma sain olla tippjooksja vahetult enne Aafrika revolutsiooni,
kui nad massiliselt jooksmise ja kergejõustiku üle võtsid.
Ajaga 13.11 jäin 5000 meetri jooksus olümpial neljandaks
ja sel hetkel olin ajaloos kiiruselt kümnes mees.
Nüüd pole ma isegi 300 parima seas.
Salazar ja teised üritasid seda mõistatust lahendada.
Alberto ütles, et pole põhjust, miks USA ei võiks parim olla.
80. ja 70. aastatel oli Alberto maailma parim jooksja.
Mis USA pikamaajooksuga juhtus, et me kaardilt kadusime?
Sajandivahetusel rääkis Nike klubist, mis võtaks teised klubid üle
ja vormiks maailma parimad jooksjad.
Ta uskus, et loodab süsteemi,
oma treenerioskuste ja Nike toega,
et ameeriklased taas tippu viia
ja vormida Oregonis kiireimad jooksjad.
Parima jooksja loomine
Nike hakkas meeskonda rahastama
ja kes sobiks Nike arust kõige paremini sellesse rolli?
Mees, kes oli maailma parim jooksja
ja on läbinisti Nike poiss. Alberto Salazar.
Nikel oli ressursse, et täita kõik Alberto soovid.
Nad hakkasid teda toetama.
2000. aasta kandis käivitus Nike Oregoni Projekt.
Nad teadsid, et saavad innovatsiooni ja teaduse abil
hiilgava programmi käivitada.
Nike Oregoni Projekt sai üha edukamaks.
Inimesed tulid Alberto juurde või leidis ta neid ise,
pakkus lepingut, et näha, milliste tulemusteni jõutakse.
Eesmärk on vormida Ameerika maratonijooksjaid,
kes suudaks joosta nii, nagu me 22 aasta eest jooksime.
Teadus ja spordimeditsiin on tublisti edasi jõudnud
ja me paneme poisid jooksma vähemalt sama kiirelt kui vanasti.
See pole sugugi võimatu.
Alberto Nike Oregoni Projekt oli hiilgav.
Tulemused näitavad, et see oli kõige edukam
pikamaajooksjate grupp USA ajaloos.
Rupp võidab esimese ameeriklasena
Chicago Maratoni pärast 2002. aastat.
Centrowitz tunneb saab olümpiavõitjaks!
Uus USA rekord! Jordan Hasay. Vapustav sooritus.
Galen Rupp võitis kaks olümpiamedalit,
Matthew Centrowitz võitis olümpiakulla.
Mo Farah pole ameeriklane, aga võitis neli olümpiakulda.
Mo Farah on kõige ees!
Ta rebib grupist lahti! Mo Farah sai topeltvõidu!
Mo oli väga andekas,
võimete tipus ja Alberto arendas teda veelgi.
Kas Mo Farah oleks Alberto Salazarita neli kulda võitnud?
Ei usu.
Kas Salazari rühm saab kaksikvõidu?
Mo Farah saab kulla, Galen Rupp jääb teiseks.
Galen Ruppi leidis ta keskkoolist ja viis tippu.
Ja Matthew Centrowitz. Nad tegid head tööd.
Nike Oregoni Projektis olid ka Kara Goucher, MM pronks,
Dathan Ritzenhein, USA 5000 meetri rekord, poolmaratoni medal.
Shannon Rowbury, kolm olümpiat, 1500 meetri MM medal.
Mary Cain, noorte rekord.
Lisaks veel sportlased,
kes pärast neid edulugusid Oregoni Projektiga liitusid.
Cam Levins, Kanada maratoni rekord.
Donovan Brazier, 800 meetri MM võitja.
Konstanze Klosterhalfen Saksamaalt, 5K MM medal.
Ja kõigi aegade parim naisjooksja Sifan Hassan Hollandist.
Ükski mees ega naine pole võitnud nii 10 000 kui 1500 meetrit!
Üks kiiremaid aegu üldse!
Suurim kergejõustiku topeltvõit.
Ta võitis 10 000 ja siis lömastas vastased 1500 meetri jooksus.
Keegi polnud seda varem üritanudki.
Ta täitis oma eesmärgi.
Ta viis spordiala tippu.
Salazar ei tahtnud kaotusega leppida.
Ta uskus, et suudame võistelda.
See idee muutis meie riigi kergejõustikku olemust.
Tänane pommuudis puudutab üht kergejõustiku suurimat nime.
Alberto Salazar, kes juhib Nike Oregoni Projekti,
sai nelja-aastase töötamiskeelu.
Pärast neli aastat kestnud uurimist ja kaheaastast kohtuprotsessi
määras USA antidopingu agentuur Salazarile ja dr Jeffrey Brownile
neljaks aastaks töötamiskeelu.
Kumbki ei varjanud Nike juhi Mark Parkeri eest,
et katsetavad sooritusvõimet tõstvate ainetega.
muuhulgas meessuguhormooniga.
Weldon Johnson, üks lehe LetsRun.com asutajatest.
LetsRun.com on USA jooksjate veebikodu kirglikule
ja spordivõistlustel osalevale jooksjale.
Kui sa 2019. aasta MM-i ajal kuulsid,
et Alberto Salazar tegutsemiskeelu,
kas ajastus tundus veidi kahtlane?
Muidugi oli see kahtlane. Me olime siis Dohas.
Olin täiesti hämmingus.
Alberto Salazar sai neljaks aastaks tegutsemiskeelu.
Praegu? Nalja teete?
Muidugi jahiti teda kui suurt saaki.
Aga selliste meeste kohta levib ka rohkem oletusi.
Ta oli kaua treeninud, Nike toetas teda.
Tegutsemiskeeld seoses dopinguga.
Olin seda kuuldes šokis.
Miks USADA sellisel hetkel niimoodi tegi,
kui ta sportlased valmistuvad võistlema suurimal areenil?
See oli ootamatu. Alberto Salazari kohta levis ammu kuuldusi,
aga need olid vaibunud.
USADA oli teda uurinud viis-kuus aastat tagasi.
Salazari tegutsemiskeeld 2015. aastal oleks suur uudis olnud,
aga vaikida ja rünnata otse MM-i ajal tekitas veel suurema skandaali.
USADA tegutsemiskeelu põhjused:
Katsed testosterooniga. L-karnitiini süstid.
Dopingurikkumised.
Ühtegi Salazari sportlast ei süüdistatud.
Tegu oli tehniliste rikkumisetega.
Neist kaks olid seotud isikutega, kes ei võistelnud.
Alberto tunnistas süüd.
L-karnitiini eest karistati treener Steve Magnust
ja testosterooni katsetati poegadega, kes polnud sportlased.
Nad tõendasid ja Salazar tunnistas, et katsetas oma pojaga.
Kasutas testosteroonkreemi õlale,
et näha, kas annab positiivse tulemuse.
Oma sõnul kartis ta sabotaaži,
et keegi määrib kreemi sportlase õlale.
Ta uuris, kui suurt kogust vaja on.
See võis nii olla. Aga on ka võimalik,
et ta otsis kogust, millega ta vahele ei jääks.
Salazari puhul pole küsimus selles, kas ta tegi seda.
Me teame, et tegi. Selge.
Aga ta sportlased ei saanud võistluskeeldu.
Rikkumist toime pannes ei läinud ta sportlastega üle piiri.
Galen Rupp käis kõige rohkem dopingukontrollis.
Neid testiti kogu aeg.
Mina keskendun võistlusele.
Ükski Oregoni Projekti sportlane pole positiivset tulemust andnud.
Keegi pole keelatud aineid ega meetodeid kasutanud.
Kas küsimusi tekkis? Jah. Aga Alberto ütleks,
et ükski võistleja ei kasutanud midagi.
See ongi napakas.
Me ei suuda endiselt midagi tõestada.
Oregoni Projekti käigus ei pakutud mulle kunagi keelatud aineid
ja ma ka ei näinud ühtegi rikkumist,
millest praegu kirjutatakse. Muidu oleksin lahkunud.
Arvate, et mind ei kontrollita?
Usun puhtasse sporti ja ei kasuta midagi.
Alberto pingutab kõigest väest ja muud ma ei tea.
USADA otsustas pärast uurimist,
et Salazar ei andnud projekti sportlastele keelatud aineid.
Ta käitus "heas usus",
kuid rikkus määrusi "tahtmatult".
Ta oli suurim sohimängija, aga ta sportlased sohki ei teinud?
Tuleb aru saada, mis Albertot käima tõmbab
ja miks Nike teda usaldas.
Väga hea on treening tõhusamaks muuta.
Ainus ilmselge probleem on see,
kui kasutatakse sooritusvõimet tõstvaid aineid.
Me ei tee kunagi midagi sellist.
See ei tule kõne allagi.
Alberto Salazar oli maailma parim treener.
Tema käe all treenimine oli mu lapsepõlveunistus.
Ta oli esimene mees, keda telekas jooksmas nägin.
Isa kutsus mu elutuppa ja ütles, et kutt Oregonist võidab.
See oli Bostoni Maraton.
Alberto oli pigem õpetaja. Ta oli pooleldi jooksutreener
ja pooleldi mentor, kes õpetas elu.
Pääsesin MM võistkonda, sain medali, mu unistused täitusid.
Olin ajakirjade kaantel. See oli Alberto teene.
Tema õpetas mind suurelt mõtlema.
Ma valetaks, kui väidaks, et ta polnud mu edu taga.
Ta oli isakuju, ütlesime, et armastame teineteist,
ta helistas emale, et öelda, kui kallis ma olen.
Olime väga palju koos.
Rääkisin talle jooksu ja ka eluga seotud unistustest,
oma minevikust, tulevikulootustest.
See näib jabur, sest me ei käi enam läbi,
aga tol ajal võis temaga kõigest rääkida.
Kõik teavad, et Al viis end ise täiuseni ja sai suureks sportlaseks.
Ta ise ütles, et milleks jääda treenerina 90 protsendi peale.
Treener peab 100 protsendi peal töötama
ja nõudma sportlaselt 100 protsenti.
Teda on raske armastada, kerge on temast lugu pidada.
Ta on kompromissitu ja äärmuslik.
Ta oli oma vigadega geenius. See on tavapärane geeniuste
ja inimeste puhul, kes piire kompavad. Saavutused on suured,
aga vahel teevad nad vigu ja lähevad üle piiri.
Ma olen Rick Lovett. Kohaliku jooksuklubi treener.
Kirjutasin Albertoga kaks raamatut. Nii tutvusime.
Ta on jooksja, kes peab küünitama millimeetri kaugusele piirist.
See millimeeter teeb talle muret.
Häda on selles, et on palju reegleid
ja piirid pole nii selged kui jooned rajal.
Praegu on pikamaajooksus raske parima viie seas olla,
kui ei kasuta EPO-t või kasvuhormooni.
1999. aastal pidas Salazar Duke'is kõne inimvõimete piiridest
ja väitis, et tema hinnangul pole võimalik tippu jõuda,
kui ei kasuta sooritust tõstvaid aineid või tehnoloogiat.
Kas Salazari tuleks sellise avalduse pärast kritiseerida?
Alberto ütles, et reegleid rikkumata sa tippu ei jõua.
See Alberto märkus oli 90. aastatel väga kõmuline.
Jooksin ise Oregonis ja sellest oli palju juttu.
Aga meie olime temaga nõus.
90. aastal uskusid kõik, et dopingu kasutamine on üldlevinud.
Kergejõustikus tehti rekordeid, mis on siiani püsima jäänud.
EPO on lühend erütropoetiinist.
See on neerust erituv hormoon,
mis stimuleerib luuüdi rohkem punavereliblesid tootma,
need aga kannavad hapnikku.
Kui sul on rohkem punavereliblesid, transpordivad need rohkem hapnikku
ja sooritusvõime tõuseb. EPO-t kasutati aneemia ravis.
Aga spordis leiti sellele kohe teine rakendus.
See oli nagu Metsik Lääs, sest seda ei osatud kontrollida.
Kui lugeda, mida Lance Armstrong ja teised tol ajal tegid,
et dopingukontroll läbida, oli see nagu spioonimäng.
Seda märkust peetakse tõestuseks, et ta tegi oma sportlastega sohki,
aga see ei vasta tõele.
Ta lihtsalt nentis tõsiasja.
EPO ja muud ained annavad nii palju juurde,
et dopingut kasutamata sa neid ei võida.
Siis hakkas ta mõtlema,
kas USA jooksjaid saab reeglite piires järele aidata.
See oligi ta projekti eesmärk.
1:31, Mo.
Treenerina oli Alberto ilmselt üks kõigi aegade parimaid.
Ta mõtles uuenduslikult, oli väga leidlik,
sihikindel ja väga võistlushimuline.
Nagu hull teadlane.
Kui tutvusime, käivitas ta alpimaja projekti.
Ta vaidles juhatusega selle üle, kas kõrgustes treenimine,
kui kodust ei väljugi, kedagi aitab. Ta võitis.
Nike Oregoni Projekt käivitus ja Alberto lõi Portlandi alpimaja.
Igas toas oli erinevale kõrgusele omane õhurõhk
ja seal elades ja magades ei pidanud mägedesse reisimagi.
Ta lasi Galenil iga nädal 50 miili vees joosta.
Trenažöör pandi basseini, see andis midagi juurde.
Ja nii 30-40 miili nädalas, ilma keha liigselt kurnamata.
Nii ta mõtleski.
Näiteks AlterG trenažöör. Seda polnud varem olemaski.
Aga sellega saab tervena püsida,
vigastustest taastuda. Sellised asjad on väga olulised.
Mina kirjutan sporditeadusest. Peamiselt uuritakse,
kuidas tehnoloogia abil väledamaks saada.
Iga kord kui kuulsin kõlakast või uuringust
et kaloriravimid lisavad kiirust,
üritasin kohe teadusuuringuid leida ja avastasin üsna kiirelt,
et Salazar on seda kaks aastat teinud.
Näiteks oldi infrapunase valguse käes.
Krüosaun on nagu dušikabiin,
kus temperatuur viiakse vedela lämmastikuga -200 kraadini
See pidi aitama taastuda.
Sellest kuuldes helistas ta firmale:
"Ritzenhein läheb NY Maratonile!
Ta peab enne seda krüosauna minema!"
See krüosaun toodi Texasest New Yorki,
et Ritzenhein saaks jalad paariks minutiks lämmastiku sisse panna.
Mäletan, kui Galen Rupp purustas USA kahe miili jooksu rekordi.
6, 7... Käes!
Galen Rupp ületas USA rekordi kahe sekundiga!
Ja kohe pärast seda hakkas ta miiliseid ringe jooksma.
Mõtlesin, et täiesti hull!
Täpselt neli!
Selgub, et ma ei tea jooksmisest ja treenimisest midagi.
Mu treener ei laseks pärast võistlust kunagi nii treenida
ja ei tea, kas keha peaks vastu.
Sellest on videod, kuidas Alberto Mo ja teised jõusaalis töötavad,
treenitakse tasakaalu ja jõudu.
Me ei teinud midagi sellist. 80. aastatel treeniti tasakaalu nii,
et tõstsid õlletoopi kord parema siis vasaku käega.
Teine maailm. Aga ma imetlen seda.
Kadestan. Oleksin ka tahtnud treenerit, kes on nii nutikas
ja paneb rõhku pisiasjadele.
Muidugi oleksin siis ise ka palju kiiremini jooksnud.
13, 14. Kontrolli!
Alberto mõtlemist illustreerib juhtum,
kui Galen oli Rio maratonil, haaras letilt joogipudeli.
Aga pudeli küljes oli nokats.
Ta haaras pudeli, jooksis edasi.
Ta viskas vana mütsi maha ja pani uue pähe.
Kuuldavasti aitas see jahutada.
Keegi polnud selle peale tulnud. Lett on ainult jookide jaoks!
Siin varustust ei anta! Aga reeglid seda ei keelanud.
Alberto märkas seda väikest lünka ja otsustas oma sportlast aidata.
Ja pääses puhtalt. Ta oli nutikas.
Galen Rupp võitis maratonil pronksi, kuigi on sellel alal alles algaja.
Kui EPO-t tarbid, poleks vaja trenažööri basseini toppida.
Ta leiutas muid mooduseid, kuidas järele jõuda.
See ei tee temast sohimängijat, vaid näitab,
et ta sai probleemist aru.
Ta üritas tegutseda määruste piires,
kuid võimalikult piiri lähedal.
See on ohtlik, sest vahel võid kogemata üle piiri minna.
Nike teeb häid asju, aga neil on ka hämar külg.
Chris Chavez, Sports Illustratedi ajakirjanik.
2019. aasta novembris kirjutasin Mary Cainist
ja väidetest et Alberto Salazari projekti õhkkond on toksiline.
New York Times avaldas intervjuu Mary Cainiga,
milles ta rääkis sellest,
kuidas ta pidi taluma Salazari vaimset ja füüsilist vägivalda,
kui Nike Oregoni Projektis osales. See oli mõjuv video.
Ma olin Ameerika kiireim tüdruk.
Liitusin Nikega, tahtsin saada parimaks naiskergejõustiklaseks.
Selle asemel kogesin vaimset ja füüsilist vägivalda süsteemi tõttu,
mille lõi Alberto ja mida Nike toetas.
Mary Cain USA-st rebib ette. Siin on temast poole vanemaid naisi.
Võit on tal kindlalt käes. 16-aastane tüdruk võitis tiitli.
Ta oli üks selle ala tulevikutähti.
Aga siis ta äkitselt hääbus.
2013. aasta Caini maania oli kadunud
ja keegi ei rääkinud, kuhu ta kadus või mis juhtus.
2015 Occidental Classicu võistlusel Californias
läks Mary Cainil halvasti.
Mary Cain jääb 11. kohale ajaga 4.16:48.
Alberto Salazar sai Mary peale vihaseks,
tegi teiste sportlaste ja treenerite ees ta kehakaalu kohta märkusi.
Pärast seda võistlust ütles Mary Cain Salazarile esimest korda,
et ta vigastab ja lõigub end ja lootis,
et talle tagatakse professionaalne abi,
aga seda ei juhtunud. See "unustati".
Mindi lihtsalt hotelli sööma ja Mary Cain ei saanudki abi.
Kui mõni minu jooksja mulle nii ütleks,
mõtleksin, kui palju kofeiini vaja on, et öö läbi üleval püsida.
Ma tahaks asjast kohe rääkida ja hoolealuse arsti juurde saata.
Mary isa on arst ja ta vanemad osalesid meie töös.
Tema treenerina ei soovitanud ma tal kunagi
ebatervislikus kaalus püsida ega mõnitanud teda.
Profi jaoks sõltub leping sellest, kuidas pinget talud
ja tema jõudis sellesse maailma koolitüdrukuna.
Pole kuigi palju koolitüdrukuid, kes seda suudaks.
Pealegi ta kolis, sest vanemad tahtsid, et ta Alberto juures elaks.
Kui ta Salazariga lepingu sõlmis, mõtlesin kohe,
et ta pole Salazari sportlane. Ta on liiga särav ja sõltumatu.
Sa ei lähe Salazari juurde lõbusat elu otsima.
Nad lihtsalt ei klapi.
See mees, kes Lõuna-Aafrika kuumuses maratoni joostes
keeldus veest, sest ei tahtnud, et vesi talle kaalus lisaks.
Imeline võit! Aeg on viis tundi ja 38 minutit.
Ta suhtub kehakaalu hullumeelselt.
Kui ma oleks lapsevanem, loeks selle kohta ja mul oleks 15-aastane tütar,
kes mõtleb Salazariga töötamisest, ei lubaks ma tal minna.
Ta ju ei varja oma hullust. See on täiesti avalik.
See on seotud Alberto "hullu teadlase" omadustega.
Ta üritab piire kombata ja üks piiripealne faktor on kehakaal.
Ka paarkümmend grammi loeb, sest 10K puhul on see lisasamm,
mis ehk lahutab hõbedat ja kulda,
aga võib ka kellegi luud murda.
Iga profijooksja teab,
et kui kaal tõuseb, langeb sooritusvõime.
Naissportlaste puhul on sellest rääkimine keerukas
ja on väga vähe mehi, kes seda oskavad, eriti nii agar treener
nagu Alberto. Ta ei oska neist probleemidest rääkida.
Alberto rääkis alailma mu kaalust,
sest ma olin liiga raske. 64-65 kilo.
Olin nii rõõmus, kui 62 peale kukkusin.
Ütlesin talle trennis, et kaalun 62 kilo.
Ta ütles, et kui tahan 5000 joosta, ei tohi ma kaaluda üle 60.
Ta rääkis kõigile kehakaalust.
Kas ta survestas sind ka vahel paar kilo alla võtma?
Kindlasti.
Ma ei tea, kust ta need numbrid võttis,
aga selline surve oli küll.
Selles polnud midagi üllatavat.
Salazar ei tohi üksi terve kultuuri eest maksta.
Ta polnud ainus, kes naissportlaste kehakaalu pärast mures oli.
Aga ta oli tuntud, otsekohene, tal oli minevik
ja mida suurem tegija, seda kõvemini kukub.
On teatud tüüpi treenerid, kelle eesmärk on väga kitsapiiriline:
pigistada sportlasest absoluutne maksimum välja.
Paljud treenerid käituvad nagu lapsevanemad.
ja lapsevanem ei pea lapsest maksimumi pigistama,
vaid vormida õnnelik inimene.
Salazar ei käitu nagu lapsevanem,
aga teda peetakse ekslikult lapsevanema tüüpi treeneriks.
Ta pole lapsevanema tüüpi, vaid pigistaja.
Lapsena jooksis ta iga päev, ka streptokokiga.
Ta oli palavikuga voodis,
õues oli lumetorm,
aga ta hiilis voodist välja ja läks palavikuga tuisu kätte jooksma.
Selline mees ta ongi.
Ta ütleb, mis ta eesmärk on.
Ta on mees, kes läks palavikuga tuisu kätte trenni tegema.
Ta jooksis Aafrika kõrbes ultramaratoni
ja ei joonud vett, et lisakaalu vältida.
Mees, kes pingutas niimoodi, et viimne võidmine viidi läbi,
sest arvati, et ta on surnud. Sellesse sa end mässidki.
Ja sellest tuleneb ka kõik muu. Kui sa pole selleks valmis,
ära mine Alberto Salazari juurde trenni.
Nike otsustas sellise lähenemise kasuks.
Võit tuli iga hinnaga kätte saada
ja Salazar töötas sellises atmosfääris.
Ma ei liialda, kui ütlen,
et Albertot võib pidada Nike põhimõtete kehastuseks.
Kui ta käivitas Nike Oregoni Projekti,
oli ta eesmärk kasutada kõike, uusi teadusavastusi,
tehnoloogiat ja innovatsiooni, et jooksjad oleks kiiremad.
L-karnitiin on hea näide.
Üks ainetest, mida ta kasutas, oli L-karnitiin,
mis kiirendab lihaste ja südame taastumist.
Lubatud doos ei tohi ületada 50 milliliitrit kuue tunni vältel.
2020 leiutas Salazar uue manustamismeetodi
ja süstis L-karnitiini otse veeni.
See näis USA anti-dopingu agentuurile kahtlane.
Karnitiin on seotud lihaste ainevahetusega
ja võib mõjutada väsimustunnet trenni ajal.
Küsimus on selles, et kui suur kogus veeni süstida,
kas mõju on kiirem.
Küsimus on selles, kas Farah osales selles katses
ja osaliste mälestused on hägused, jutud kipuvad muutuma.
Mo Farah, neljakordne olümpiavõitja
Ta tegi avalduse, milles väitis, et ei ole L-karnitiini kasutanud.
Küsiti, kas ta ei kasutanud L-karnitiini.
Ta kinnitas, et mitte mingil juhul.
Läks välja, rääkis kellegagi ja tuli siis tagasi.
Ta muutus hooletuks
ja ütles, et peab üles tunnistama. See võis keelevääratus olla
ja Mo pole ka väga sõnaosav.
Aga väljend "üles tunnistama" heidab sulle varju,
Targem olnuks öelda, et mõtlesid järele,
ja nüüd tuli midagi meelde.
See on mu jaoks suur pettumus.
Kogu aeg lehed kirjutavad, et Farah, Farah, Farah.
Mind ei süüdistada milleski, ma pole reegleid rikkunud.
Süüdistatakse Alberto Salazari ja Oregoni Projekti.
Aine on seaduslik, toidudki sisaldavad seda.
Arvati, et see tõstab sooritusvõimet,
ja kuigi enam nii ei arvata, tahtis Salazar proovida.
Häda on selles, et suurim lubatud kogus on 50 milliliitrit
iga kuue tunni järel, et sa seda otse oma kehasse ei süstiks.
USA antidopingu agentuur otsustas,
et tunnustatud treener Alberto Salazar kasutas keelatud aineid,
et sooritusvõimet tõsta. Lance Armstrong ja Salazar
vestlesid uute ainetega seotud hallidest aladest
ja Salazar kirjutas Armstrongile,
enne kui Tour de France'i võitja vahele jäi.
"Lance, helista kohe. Testisime seda ja see on võrratu."
Salazar väidab endiselt,
et aine kasutamine on olnud määrustega kooskõlas.
Mo Farah puhul oli nii inetu, et ta L-karnitiini süstis,
siis veel hakkad eitama, kuigi on tõendid, et sa seda tegid.
Nii jääb veelgi kahtlasem mulje.
Arvati, et ta valetab, sest ametnikud küsisid:
"Siin on süstal, L-karnitiin, Ei meenu?" Tema eitab.
Ehk rõhus Mo üksikasjadele nagu Bill Clinton,
"Selle naisega ma ei seksinud."
"L-karnitiin? Ja mina veel mõtlesin, et vitamiine süstitakse."
Kui me tahaks Most hästi arvata...
Aga Dathan Ritzenhein tunnistas, et võttis L-karnitiini.
Oli nii? - Jah.
Ma olen Dathan Ritzenhein, juhatan spordiklubi.
Käisin kolm korda olümpial, mu nimel on USA rekordid
ja maailma poolmaratoni pronks.
Kas sa saad L-karnitiinist rääkida?
Paraku on otsus praeguse seisuga edasi kaevatud
ja ma ei tohi kommenteerida. Mind kutsutakse tunnistajaks
ja ma ei tohi sellest rääkida.
L-karnitiini tagumikku süstida?
Kui on lubatud, siis on lubatud.
Kõik sportlased nihutavad piire.
L-karnitiin ise mulle muret ei tee.
Alberto tegi jälle katseid
või uuris, kas miski annab kiirust juurde.
Ma ei kahtlegi, et kui reeglid lubavad ühe grammi päevas võtta,
mis tahes ainet, siis Alberto sportlased võtsid 0,99 grammi.
Jake Riley USA 2020 maratonivõistkonnast.
Muidugi võib mõelda, et see on lihtsalt aminohape,
mida saab ka toidust või toidulisandist,
aga saad seda kontsentreeritult.
Looduses ei esine, aga paljugi, mida looduses pole.
Aga kui sa end süstima hakkad, on see ikka libe tee.
Kui oled tähenärija, mitte ei ürita seaduse mõtet järgida,
on tõenäoline, et oled millalgi üle piiri läinud.
Kas Alberto läks üle piiri? Tundub, et see on võimalik.
Ta ise ilmselt aja oma arust 100 protsenti taga.
Annab 100 protsenti sportlastele ja nõuab sama vastu.
Sportlased nagu Kara Goucher leidsid, et seal on midagi enamat.
See oli nagu pühakoda.
Tõendeid pole. Vaid kaks inimest teavad, mis juhtus.
Kas te olete valmis vande all tunnistusi andma?
See oleks igati teretulnud. Ma sooviks seda iseenda
ja kõigi Oregoni Projektis osalenud sportlase nimel.
Vande all? Hea meelega.
Nägin päris tihti kahtlasi tegevusi,
kulminatsiooniks oli 2011. aasta MM.
Poolteist aastat hiljem pöördusin USADA poole ja rääkisin,
mida ma Oregoni Projektis nägin. 2015. aastal läksin avalikkuse ette.
Mis teile Nike ja Projekti puhul kahtlane tundus?
Inimesed võtsid retseptiravimeid, mida neil vaja polnud.
Teeseldi dehüdratsiooni, et enne võistlust kanüül soonde saada.
Treener käskis mul põhjuseta teise inimese ravimeid võtta.
Nägin testosteroongeeli. Öeldi, et see on Albertole.
Ma uskusin. Nägin külmikus ampulle.
Öeldi, et need on allergiaravimid. Jälle uskusin.
Aga osade võtetega ületati kindlasti eetiline piir.
Kui meeskonnakaaslased võtsid kahtlaseid tablette, siis lahkusin.
Mis tabletid need olid? - Väidetavalt B-vitamiin.
Aga kindlasti mitte.
Mis need olid? - Ei tea.
See oli kõvatablett ja B-vitamiini sellisel kujul ei müüda.
Treener tahtis, et ma võtaks Cytomeli.
Seda kasutatakse kilpnäärme ravis,
aga see aitab ka kaalust alla võtta.
See oli ilmselge rikkumine.
Kord soovitasin Karal Cytomeli võtta,
aga seda soovitas Kara endokrinoloog dr Brown.
A. Salazar, 24. juuni, 2015
Sportlasena pigistas Alberto endast viimase välja,
treenerina oli ta samasugune.
Enamasti oli ta mulle toeks ja soovis mulle ainult head,
aga alati ta ei teadnud, mida ta teeb või kuidas seda saavutada.
See on ta suurim viga. Ta hoolib küll.
Küsimus on selles, kuidas vahet teha.
Ma arvan, et ta karistus oli õiglane.
Ma tunnen Alberto Salazari 1970. aastate keskpaigast.
Kui selline sportlane nagu Kara Goucher lahkub ta programmist
ja loobub Nike toest,
siis ta ilmselt tunnetas, et tema positsioon,
eetika ja moraalsed tõekspidamised olid surve all.
Kui raske see sulle isiklikult oli?
Väga raske. On paremaid ja kehvemaid päevi.
Imelik, et mu elu selliseks muutus.
Arvasin, et pärast karjääri lõppu hakkan Alberto abitreeneriks
või töötan Nikes ja me oleme elu lõpuni temaga seotud.
Vahel tundub uskumatu, et elu sellise pöörde tegi.
Mu ootused olid hoopis teistsugused.
Tunned temast puudust ka?
Tunnen puudust mehest, kelleks teda pidasin. Ta oli mu jaoks oluline.
Aga ta pole see inimene. Igatsen midagi, mida polnud olemas.
Ma usun, et tegu on alusetute süüdistustega.
Ma olen Salazari koduvalvajaks olnud.
Alberto helistab ja küsib, kas saan sinna minna,
ta sõidab ära ja tahab, et keegi oleks majas.
Olen 45 minutiga seal ja ta ütleb, et tunne end nagu kodus,
siin on söök, koeratoit... Ta ei keelanud kunagi,
et ära mine sellesse tuppa, ära ava seda sahtlit.
Ära tee seda ja teist. Alberto usaldas mind.
Ja tänu sellele olen ma päris kindel,
et kui Albertoga töötasin, ei toimunud midagi kahtlast.
Sa ei näinud midagi? - Ei.
Cameron Levins Kanadast. Käisin 2012 olümpial.
Mu nimel on Kanada maratonirekord.
Olin Nike Oregoni Projekti jooksja 2013 - 2017
Ja hetkel on mu sponsoriks Hoka One One.
Mind ei survestatud. Ma ei näinud midagi kahtlast.
Kui ma nendega liitusin, rääkisime sellest Albertoga.
Ta ütles, et kui märkan midagi kahtlast,
pean keelduma ja talle rääkima.
Nägid midagi murettekitavat?
Ei midagi sellist.
Mind kontrolliti iga paari nädala järel,
samuti enne võistlusi.
Kontrollid ei tähenda tingimata, et sportlane on puhas,
aga vähemalt üritasin seda tõestada.
Mul on ebamugav Oregon Projektist rääkida,
sest minul negatiivseid kogemusi eriti polnud.
Kui kõik oli korras, tegin väga häid sooritusi.
Mu nimel oli Kanadan 10K rekord.
Aga see plekk on mul küljes, et projektis osalesin.
Minult jäädaksegi kahjuks selle kohta küsima.
Ma pole sohki teinud ja mulle sellest piisab.
Ma olen Chris Derrick, elukutseline jooksja.
Olen Bowerman Track Clubis, mida toetab Nike
ja Nike on ka minu sponsor.
Dopingukontrollis on 20 aastaga suuri edusamme tehtud.
See on üks tund, mille vältel sa pead viibima määratud kohas.
Üldjuhul hommikul oma kodus.
Iga päev? - Jah. Kui oled poes ja nad läbi astuvad
pead olema vähemalt küllalt lähedal, et kohe tulla.
"Halli ala" küsimusest arvan nii, et on asju, mis võivad aidata.
Mille pärast sportlasena muretsen? Kui keegi inhalaatorit kasutab,
siis ma ei karda, et jään talle alla.
Pigem seda, et kas kasutatakse EPO-t?
Kas tema jääb vahele? Või võtab keegi testosterooni?
Energia tuleks suunata nende asjade tõhusasse kontrolli,
sest need ained on määravad.
Kergejõustikus on tavapärane, et piiridekompaja tambitakse mutta.
Alberto Salazarile lajatati täie rauaga
nii keerukate toimingute eest,
et ma ei saa pooltest süüdistustest arugi.
Kiprop jäi EPO-ga vahele. See on kõige rängem kuritegu
pikamaajooksus, aga ta medaleid ei võetud ära.
Mida kuradit?
Kui keegi leiaks tõendeid selle kohta,
et Salazar kasutas ebaseaduslikke sooritusvõimet tõstvaid aineid
ja rikkus kergejõustiku reegleid, oleks ma täiesti rabatud.
Sohki teevad need, kes anna endast kõik.
Mees, kes annab endast kõik, mõtleb vastupidi.
Nad pingutavad edu nimel reeglitepäraselt.
Salazar kompenseerib jooksjana oma nõrkusi enesetapuga.
Ta ei lõika vahelt. See pole ta loomuses.
Psühholoogiliselt on ebausutav, et ta seda teed läks.
Salazari tahe kasutada kõiki võimalusi, et viimnegi sekund võita
ja võtta maksimum, ei saa omaette olemas olla.
See ei tule eikusagilt, vaid väljendab Nike ärikultuuri,
mille sees ta toimetas.
On näiteid, mis Alberto Salazari ei puutu,
aga järgivad sama mustrit.
Olgu selleks Nike süsinikkiust plaatidega tossud või teadlased,
kelle abil üritatakse maratoni alla kahe tunni läbida.
Nike on oma tohutu mõjuvõimu eest palju kriitikat saanud,
aga Nike maksab selle mõju eest.
Nende tähtsust ei saa alahinnata.
Nad võivad vahel gorilla kombel jõhkrutseda,
aga nendeta poleks midagi.
Jooksumaailma ei kujutaks Niketa ettegi.
Nad matavad sellesse rohkem raha kui keegi teine.
Jooksin juba lapsena Nike üleriiklikel võistlustel.
Seal osaleb 300 keskkooliõpilast.
Nike ei tekita ainult 20 parimas lapses,
vaid ka 18. kohal oleva võistkonna seitsmendas jooksjas tunde,
et sellel üritusel on ta rokkstaar.
Sul on tunne, et see on elitaarne ja väärikas ettevõtmine
ja seda Ameerikas tihti ei kohta.
Nike rahastus on erakordne, sest nad on kergejõustikule pühendunud.
Sa ei kahetse, et Nikega lepingu sõlmisid? - Ei.
Nike on meisterlik turundaja.
Vahel kasutavad nad oma mõjuvõimu positiivselt ära.
Breaking2 oli Nike katse murda maratoni kahe tunni piir.
2017. aastal matsid nad miljoneid dollareid katsesse,
mille käigus lasti kiireimal maratonijooksjal
Eliud Kipchogel, keenialasest olümpiavõitjal
joosta 26,2 miili vormel 1 rajal.
Nike reklaam 2017
Uskumatu, mida rahaga saavutab. Breaking2 puhul oli tulemuseks see,
et kahe tunni piirist jäi puudu vaid 26 sekundit.
Vähemalt soovib Nike, et see spordiala oleks edukas.
Ma ei tea, mida profijooksjad muidu teeks.
Nike investeerib ise sportlastesse,
aga sunnib seeläbi ka konkurente investeerima.
Neile meeldib piire nihutada ja näha, kui kaugele saab minna.
Nike on turundushiid ja neil on uued tossud
uute taldadega, mida keegi ei osanud oodata
ja millega tehakse paremaid aegu.
Käimas on debatt 280 dollarit maksvate jooksutossude üle.
Nike VaporFly tossud pöörasid jalatsitööstuse pea peale,
kuna Nike väidab, et nendega saadav eelis on neli protsenti.
Viimase viie aasta kõige kõmulisem teema sporditeaduses
ongi Nike VaporFly tossud, sest need muutsid spordiala
ja meie arusaama kiirest jooksutossust.
Selle tald on väga paks.
Kolm aastat tagasi selliseid taldu polnud.
Eesmärk oli teha minimalistlik jalats,
millega on tunne, et jooksed sokkis.
Selle talla paksus on 40 millimeetrit
ja Nike töötas välja eriti vetruva uut tüüpi vahtkummi,
mis annab energiat tagasi. Selle sees on süsinikkiust plaat.
Paksem tald talletab rohkem energiat,
kui maandudes kokku surud. Ja siis energia vallandub.
Tald peab olema võimalikult paks. - See muutis kõike.
Kiire tossu tootmisega reegleid ei riku.
Teadlased teevad oma tööd ja pakuvad sportlastele parimat.
Aga see, kui palju on ajad kukkunud
võistlustel kõikjal maailmas, on täiesti ennenägematu.
Brigid Kosgei purustab maratoni maailmarekordi.
Esimest korda saab 10 000 meetri maailmameistriks ugandalane,
uskumatu Sifan Hassan!
See on selle aasta kiireim jooks.
Uue tehnoloogiaga on spordis alati kättesaadavuse probleem.
Teema tõusis taas esile seoses Nike uuenduslike tossudega.
Kardeti, et neid ei saa kasutada ükski sportlane,
kelle sponsor pole Nike ja see looks ebavõrdsed tingimused.
Jalatsitehnoloogias on ikka uuendusi tehtud,
aga enne 2017. aastat ei uskunud keegi, et võitja sõltub tossudest.
Kui keegi jooksis kiire aja Nike VaporFly või AlphaFly tossudega
ja teiseks jäänu kasutas teise firma jalatseid, kas see mõjutas tulemust?
Kujuta ette, et jooksed liivas.
Jalg toetub üsna aeglaselt maha,
siis tõukad, aga liiv imeb suure osa jõust endasse ja liigud aeglaselt.
Aga kujuta ette kergelt põrgatavat jooksuraha,
mis siin tõukel üles lükkab?
Sel juhul jooksevad inimesed 3-4 protsenti tõhusamalt.
Nad jooksevad kiiremini sama hapnikukogusega ja väsimata.
Ma ise nendega ei jooksnud, aga analüüsisin andmeid,
sest mul oli tunne, et midagi neis on.
Uuringud kinnitasid. Aga siis jooksime promo jaoks
ja selgus, et nendega jooksed 2,7 protsenti tõhusamalt.
Siis nõustusin, et neist on abi.
Nike deviis on "võit iga hinnaga".
Kui sul on ainsana supertoss ja sa võidad, on see õiglane?
Räägin loo 2016. aasta maratoni katsevõistlusel Los Angeleses.
Olin kohal nagu ikka ja jälgisin, kuidas sportlased soojendust teevad.
Galen Ruppi jaoks oli see esimene olümpiamaratoni katsevõistlus.
Vaatasin ta jalatseid ja mõtlesin, et pagan,
on ikka enesekindel vend,
kui katsevõistlusel treeningjalatseid kannab. Need olid paksu tallaga.
Keegi ei tule sellistega katsevõistlusele.
Spetsiaalsed tossud on võimalikud kitsad ja õhukesed.
Me saime alles aastaid hiljem teada, millega Galen jooksis.
Me ei teadnud, et tema ja teised kaks Rio medalisti kandsid tosse,
mis olid üüratult paremad kõigi teiste jalatsitest.
Kõige inetumad üleastumised jalatsimaailmas
tehtigi 2016. aastal USA katsevõistlustel ja seejärel Rios.
Keegi ei teadnud, et neil selline tehnoloogia on. Seda varjati.
Välimus oli nagu vanal tossul.
Neid kasutasid ainult nende sportlased ja see pole aus.
Nüüd kehtestatakse uusi piiranguid,
aga 2016. aasta olümpiamaratoni korrata ei saa. Ebaõiglane.
Kara Gaucher jäi 2016. aasta katsevõistlustel neljandaks.
Teda edestasid naised, kelle tossudest ei teatud midagi.
Need olid VaporFly maskeeritud prototüübid.
Valed tossud võtsid olümpialootuse
Ajalugu muuta ei saa, aga tal oleks ehk võistkonda pääsenud.
Sellest, kas pääsed võistkonda või jääd vapralt neljandaks,
sõltuvad sajad tuhanded dollarid ja see laotub karjääri peale laiali,
pärast käid endise jooksjana aastakümneid esinemas.
Kara Goucher jääb neljandaks.
Ta jäi napilt võistkonnast välja.
Ma polnud enam Nike sportlane, olin kaevanud oma treeneri
Alberto Salazari ja Nike Oregoni Projekti peale.
Mu uus sponsor oli Sketchers .
2016. aastal olid reeglid paigas ja neid rikuti.
Reeglite järgi peab jalats kõigile saadav olema
ja jalats ei tohi anda ebaõiglast eelist
konkurendi ees, kellel seda pole.
Ma ei kehtesta reegleid, vaid järgin neid.
Ja selle tossuga rikuti reegleid.
2017. aastal saime tossudest teada. Aasta hiljem.
Nendega oli võidetud,
meeste olümpiamaratonil tehti nendega puhas töö.
Esikolmik kandis prototüüpe. Jared Ward jäi kuuendaks,
ja temal neid polnud.
Kes teab, mis tulemuse ta oleks nende tossudega saanud.
Minu karjääri vältel otsiti ikka kergemat tossu.
Võimalikult kerge, aga peab maratoni lõpuni kestma.
Ma ei teadnud, mida teised kandsid ega piilunud Nike sportlasi,
et huvitavad uued tossud.
See, et jalatsitootjad annavad oma tippsportlastele prototüüpe,
et sel moel eelreklaami teha,
pole midagi uut, aga see oli pisut teine asi.
Kas tagasi vaadates tundub, et seis oli su suhtes ebaõiglane?
Kui nüüd mõelda, siis pisut küll.
Nike ametlik vastus: VaporFly osas kinnitab Nike, et hindab reegleid
ja pole neid kunagi rikkunud. 18. veebruar 2021.
Sellest tossuskandaalist jäi veider mekk suhu,
sest sellel alal on tähtis ajalugu,
mis võimaldab võrrelda erinevate põlvkondade saavutusi.
Kui keegi valmistab toote, mis toob kaasa meeletu edasihüppe,
siis vastavad ametkonnad, Kergejõustikuliit,
peavad pidurit panema, et olukorda ümber hinnata.
Pärast VaporFlyd tuli Nike üha uute mudelitega välja,
mis olid üha paksemad ja kiiremad,
kuni tundus, et Nike kõige uuema mudelita ei saagi võita.
2020. aasta olümpiamaratoni katsevõistlused
pidid olema Nike AlphaFly debüüdiks. Veel paksem. Pöörane!
Kui paksuks saab talla teha?
Kergejõustikuliit kehtestaski talla paksuse osas reeglid.
Piiriks on 40 millimeetrit.
Imekombel selgus, et AlphaFly talla paksus on 39,5 mm.
Näiliselt oli see uskumatu vedamine
ja Kergejõustikuliidu piirangust jäi täpselt pool millimeetrit puudu.
AlphaFlyga võis joosta.
Veidral kombel kehtestatakse jalatsite osas piiranguid,
mis vastavad millimeetri täpsusega uutele tossudele.
Kui keegi kahtleb, on hilja. Rekord on läinud.
Rekordeid purustatakse pea iga nädal.
Me kõik oletasime võidu, milline uus piirang kehtestatakse.
Kui piiriks sai 40 mm
ja päev hiljem kuulsin, et AlphaFly on 39,5 mm,
tekkis küsimus, et on see tõesti kokkusattumus? Mis toimub!
Minu arust see asi haiseb.
Vandenõuteooriate maailmas jääb alati siseinfo lekke küsimus.
Kas keegi tegi lobitööd? Kokkulangevus on veider.
Oli seevedamine või kokkumäng? Me ei saa seda kunagi teada.
2020. a. katsevõistlustel leidsid paljud, et AlphaFly,
kõige uuema tehnoloogiaga tehtud jalats,
annab Nike sportlastele ebaõiglase eelise.
Kolm päeva enne maratoni
pakkus Nike kõigile sportlastele AlphaFly paari.
Nike tegi geniaalse turunduskäigu. Kättesaadavuse küsimus lahenes,
kui Nike jagas oma jalatseid kõigile soovijatele.
Võisid stardis vaadata, mis kellelgi jalas on.
Keegi ei saanud enam pidurdada ja öelda, et mõtleme nüüd järele.
Rohkem kui 70% sportlastest jooksis Nike uute jalatsitega.
Galen Rupp on Atlanta võitja ja sõidab Tokyosse!
Riley töötab hästi, Abdi Abdirahman samuti. Võimas sooritus.
Nendes oludes tegi Riley isikliku rekordi.
Miks sa tookord Nike tossusid eelistasid?
Tasuta sain.
Katsevõistlustel jagati AlphaFlysid tasuta,
see oli uus tehnoloogia ja seda sai ilma rahata. Miks siis mitte?
Kas sa oleks ilma nende tossudeta olümpiale jõudnud?
Keeruline küsimus. Ei tea.
Hea öelda, et oleksin muidu ka sama edukas olnud, aga ma ei tea.
Nende tossude mõju oli tohutu.
Seda on nimetatud tehnoloogiliseks dopinguks.
Üldine suhtumine on see, et kõik, mis pole keelatud, on lubatud.
Alati otsitakse pisikesi eeliseid, mida reeglid ei keela
või hiilivad reeglitest mööda, et väike eelis saada.
Sama lugu oli arendatud golfikeppidega,
mille tõttu tuli väljakuid suurendada.
Tennisereketid on paremad.
Ja muud vastupidavusalad. AeroBike, clap skate,
ujumisülikonnad ja nüüd jooksutossud.
AeroBike jalgratas ja hingega kiiruisud lisavad tõhusust.
Samuti uued ujumisülikonnad Sama eesmärk on jooksutossudel.
Nad tõstavad tõhusust.
Paljudel spordialadel, olgu see vormel 1, NASCAR, golf, pesapall,
kriket või kergejõustik, alati on reeglid selleks,
et tehnoloogiale piirid seada ja tagada võrdsed võimalused.
Nende tossudega tehtud rekordite kõrval peaks olema tärn.
Ajad langevad. Minevikuga ei saa enam võrrelda
ja isegi sportlasi ei saa võrrelda.
Kurb, sest me ei tea, mida me näeme.
Pole kindel, et võidab parim sportlane.
Algas revolutsioon. 250 dollariliste tossudega
purustatakse isiklikke rekordeid kahe minutiga.
See on nahaalsem kui ükski asi, milles Salazari süüdistatakse.
Ostad süsinikkiust plaadiga tossud
ja teed aegu, mis olid kaks aastat tagasi ennekuulmatud?
Jant käib mehe ümber, kes kompas piire,
aga ei tee välja inimestest,
kes spetsiaalsete tossudega üle piiri hüppavad.
Salazar oli tipus jõhker
ja jõhkrust valdavalt taunitakse,
aga küsimus on hallis alas.
Albertot võib pidada Nike põhimõtete kehastuseks.
Alberto sai Nike näoks ettevõtte algusaegadel.
Salazari eesmärk oli USA jooksjad taas tippu viia,
Nike eesmärk kattus sellega,
aga nad tahtsid ka maailma valitseda.
Nike eetos on võit iga hinnaga.
Teine koht on esimene kaotaja.
Nike on muidugi seda spordiala palju aidanud,
aga kuhu nende moraal jääb?
Ma ei tea, miks Nike nii jäägitult Albertot toetab,
kuigi eelnevatel aastatel on nad rünnanud kõiki,
kes olid seotud dopingurikkumistega.
Või kui kaua nad Lance Armstrongi toetasid.
See tundub huvitav ja ma ei mõista täit ulatust,
aga näib, et nende omavaheline suhe on väga sügav,
Nike toetas Albertot mitmel mõjuval põhjusel.
Nad usuvad, et USADA ründas Albertot ebaõiglaselt.
Sest kaubamärk ja Alberto on Nike jaoks olulised.
Alberto ei teeks midagi, mis heidaks varju Phil Knightile või Nikele.
Nike mõistab seda, nad usuvad temasse ja on lõpuni tema leeris.
Nike tahab mainet puhastada. Mina tahan, et keegi tõe välja selgitaks.
Kui palju miljoneid nad sellele kulutasid!
Juristidele kulus kuni 10 miljonit.
Aga jooks on Nike tuum. See ongi Phil Knight.
Nende eetos ja sünnikodu.
Nike on sõlminud suure kihlveo.
Nad ei taha sellest loobuda,
sest ühine ajalugu on pikk ja nad panustavad Abertole.
Panus Albertole on tehtud ja nad lähevad lõpuni.
Ei tea, kuidas Salazari lugu lõppeb.
Ta võib edasikaebuse võita ja edasi treenida.
Kui mõelda, mida USADA Salazariga tegi,
tundub, et ehk valitakse keerulisem tee,
kus ei sunnita seadust tähenärijalikult järgima,
vaid jääda ausaks selles plaanis,
et me tahaks, et ka meie lapsed võistleks samadel tingimustel,
Siin on kaks eraldi maailma.
Eliit või õigemini selle tipp ja kõik ülejäänud.
Salazari skandaal tuleneb sellest,
et amatöörmaailma reegleid tahetakse eliidile peale suruda.
Eliidimaailm on põhjusega väärastunud.
Joosta üle 200 km nädalas on võib-olla nii ebatervislik,
et see kutsub esile tervisehäired, mis muidu välja ei tuleks.
Inimestele kirjutatakse välja ravimeid, mida nad vajavad.
Minul ja sinul pole neid vaja, aga nad jooksevad 250 nädalas.
Nad kurnavad oma keha ajuvabalt. Kes teab, mida neil vaja on.
Me ei adu, et pole enam 1954. aasta
ja me pole Roger Bannisterid, kes lõunapausil jooksevad.
Nad treenivad päevad läbi ja see on haiglane.
Kui te ei taha tippsporti keelustada,
siis tipus ongi keeruline ja tehakse kahtlaseid asju.
Leping Nikega paneb selle paika.
Nad panustasid kaubamärgina parimale tulemusele.
Keda nad NBA-s toetavad? Lebron Jamesi.
See on põhjendatud.
Kas Tiger Woods võitis iga hinnaga? Jah.
Kas Michael Jordan võitis iga hinnaga? Jah.
Keegi ei pea Nike alla minema.
On teisi võimalusi, kui tahad teistsugust kogemust.
Nike osas jääb mul ikka see küsimus,
et kui ma oleks ootamatul kombel maailmaklassi jooksja
ja lõpetaks 21-aastasena kolledži,
kas ma liituks Oregoni Projektiga, kui kutsutaks? Hea küsimus.
Ma vähemalt prooviks,
aga tahaks teada, millesse ma end mässin.
Nike esindajad ja Salazar ei soovinud kommentaare anda.
Nike sõnul levitatakse endiselt väärinfot
ja nad toetavad oma juristidega Alberto edasikaebust
ja loodavad, et tagatakse nõuetekohane menetlus.
Tõlkinud Pearu Helenurm www.sdimedia.com