Downloaded from YTS.MX
СПЕЦІАЛЬНИЙ ВИПУСК КОМЕДІЇ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ВВД
Здається, вже час виходити на сцену.
Леді та джентльмени,
Ніколь Баєр!
НІКОЛЬ БАЄР: ВЕЛИКА ВРОДЛИВА ДИВАЧКА
Привіт!
Дякую вам, що вийшли в світ.
Яка радість, яке щастя!
Я дуже схвильована, що виступаю
у Нью-Йорку!
У місті, де я колись починала свої виступи.
У місті, де я впустила шматок піци
сиром униз…
а потім з'їла його!
Те саме місто, де я переспала з водієм таксі,
а інший задовільнив мене пальцями.
Добре.
Я знаю, що всі вже втомилися говорити
про Корону й пандемію,
але я буду говорити,
бо вони забрали рік мого довбаного життя!
Особливо тяжко було моєму батькові
під час пандемії.
Я говорю «пандемія», треба бути на позитиві.
Але так, батькові було тяжко
у 2020 році,
важко бути в ізоляції, коли не можна нікуди піти.
Тата це вразило в самісіньке серце.
Також, я думаю, з масками все вийшло неправильно.
Нам казали: «Носіть маски. Захистіть інших».
Ні, люди дуже егоїстичні.
Мали б казати «Якщо ви гарні,
одягніть маску.
Лише гарні люди носять маски!
Якщо гарна ти істота,
маску одягни на рота!»
Бо найпотворніші гівнюки
не хочуть носити маски.
Ні.
Вони такі, «Це порушує мої громадянські права!»
Та в тебе обличчя, як громадянське порушення!
Отже, є дещо, що я зробила під час пандемії,
я з'їздила на похорон до кота.
Тут немає нічого смішного.
Це просто те, що я зробила.
Моя подруга Марсі, її чорна кішечка Бо трагічно пішла з життя.
А інша подруга розіслала усім імейли, сказала:
«Давай проїдемо повз її будинок і кричатимемо».
Так ми і зробили.
Ми їхали повз її будинок й кричали:
«Нам дуже шкода!»
А вона плакала, і я така:
«Ти засмучена чи спантеличена?»
Але ж не можна таке питати.
І пізніше ми записуємо наш подкаст.
Про візу нареченої.
О, добре.
Шестеро осіб в курсі.
Ага, а всі решта типу, хоча б пояснила, що це за лайно!
Це найскаженіше довбане шоу на телебаченні.
Отже, ми записуємо наш подкаст, «Віза Пе».
На Patreon, там знайдете.
І ми в Zoom.
Тут хто-небудь знає, що таке Zoom?
Усі в Zoom?
Чи ми знаємо про Zoom?
Що в біса за Zoom?
Визначення слова «зум» - це наближатись куди? До моєї вітальні?
Отже…
Ми в цьому Zoom говоримо про божевільних…
раптом ця маленька чорна кішка стрибає позаду неї.
І я така:
«О, ні.
О, ні. Мені треба сказати про це подрузі,
що за її спиною
привид її померлої кішки
гарно проводить час.
Мені треба сказати подрузі,
що в її домі привид».
І я почала плакати, реально сльози.
А Марсі така: «Що в біса з тобою таке?»
Я говорю: «Марсі,
коли ти обернешся,
там привид твоєї померлої кішки».
А Марсі каже: «Ніколь,
в мене нова кішка».
Паскуда, ти мала про це сказати, чуєш?
Я розказала про це своєму психологу,
а вона розсміялася.
І я така: Чи не забагато я плачу тобі, по-перше?
І, по-друге, це був 2020 рік.
Нас атакували шершні-вбивці. Це міг бути кіт-привид!»
Тут є темношкірі люди?
Так!
Ось дівчина прямо попереду!
Так! Роза сіла за нас усіх!
І не лише в автобус.
Чи можна…
Чи можна спитати вас?
Добре.
Минулого літа у розпал протесту темношкірих,
не знаю, як ви,
але кожна біла людина
підморгувала, махала, посміхалася, забивала або писала смс.
Я почула смішки білих, як-от: «Ага, я писав».
Та…
чи писали тобі?
Так. Писали повідомлення
«Якщо є щось, чим я можу допомогти,
дай мені знати».
Що в біса коїться? Білі люди?
Що це в біса таке?
Я не хочу знати, що я ваш єдиний темношкірий друг.
Тримайте цю фігню при собі.
Мені нічого не потрібно. Я жива.
Але…
Що я говорила?
Я була глибоко, по-справжньому ображена,
що єдині білі люди,
які не написали мені,
були хлопці, з якими я колись спала.
І я така: «Перепрошую!»
Піклуєтесь про темношкірих, лише коли вставляєте їм?
Ой, облиште, білі люди!
Що ж ви так!
Спакуйте своє біле почуття провини та надішліть поштою!
Пам'ятаєте, перед виборами ми думали,
що пошта зачиняється?
Отакий бісів рік видався!
Ми всі думали:
«Запастися б марками, та для кого? Усі в Zoom!»
Я люблю спати з білими хлопцями.
Робити це так,
щоб їхні пращури плакали.
Ще один попався.
Мені подобається спати з білими.
Люблю це діло.
Але треба бути обережною,
бо я люблю грубий секс,
а є правильний спосіб зв'язати когось
і неправильний. Я за неправильний!
О, крихітко, я люблю спати з білими.
Я це люблю!
Це як мати привілей в собі.
Я жартую.
Я не лише сплю з білими хлопцями.
Для моєї вагіни колір вже не має значення.
Але я збуджена,
я дійшла до критичної межі минулого року.
Червоний код.
Але безпека понад усе.
«Ой, я змусила їх носити маски».
Це не мило. Не сексі.
Я така: «Ой, пересплю зі знайомим».
Я перегорнула візитівки в Rolodex.
І натрапила на цього хлопця.
Я написала йому, лайкнула в Bumble.
Він начебто мій друг, тож я написала.
Говорю: «Хочеш побувати в отворі слави?»
Він каже: «Ні».
І ще додав: «Я де з ким зустрічаюсь.
Хочеш створювати мій подкаст?»
Друга частина
вразила мене більше, ніж перша.
Чекайте, тут усі знають, що таке отвір слави?
Тут є сором'язливі.
Долучайтеся. Я поясню.
Окей, традиційний отвір слави,
класичний, якщо хочете.
Це стіна з вирізаною діркою,
ви засовуєте туди свій пеніс, і ви, як Сенатор.
І…
Дуже гарний гей з іншого боку,
на тебе схожий.
І…
вони з іншого боку на колінах:
«Ням-ням,
мені вже досить».
Оце отвір слави.
А ще.
Я гуглила «отвори слави для жінок».
Бо це якісь чоловічі речі.
Я така: «Де отвори слави для жінок?»
Є в Нью-Йорку отвори слави для жінок?
Можливо.
Це не «так», знаєш.
Дійсно. Я так довго гуглила.
Мій агент ФБР: «Що з нею?»
А от що.
Я дуже, в біса, збуджена.
До того ж, яка чудова реклама пізньої ночі про отвори слави:
«Представляємо отвори слави для жінок!»
Та не можу знайти їх в старих добрих США.
Але я знайшла отвори слави в Німеччині!
Отже, я збираюсь у відпустку!
І от як це роблять у Німеччині:
жінка лежить на столі,
а стіна ніби перерізає її навпіл.
А вагіна доступна для обслуговування.
І єдине, про що я могла думати:
«А якщо мене ніхто не вибере?
І я не відчую хлюп-хлюп, лизь-лизь? Якщо єдине,
що я зможу відчути, це вітер у моїй виголеній промежині?»
Це той рівень непотрібності, до якого я не готова, знаєте.
Ще під час пандемії я дізналася,
що можна замовити одну єдину пляшку соусу Ранч собі додому.
Але вона коштуватиме 20 доларів.
Отже, я веган. Дякую.
Дякую, я героїня. Це хрест, який я несу.
Дякую вам.
Я готувала веганські
курячі нагетси, знаєте,
веганські нагетси.
Як…
Як сталося, що веганська їжа має назви,
які їй не властиві?
Наче «Це курка,
а не курка».
Отже…
Готувала веганські нагетси,
адже я веган. Окей.
Я веган, добре?
Споживаю лише яйця.
Е-е-е,
іноді соус Ранч від Kraft.
Одне-два реберця.
Добре, може я й не веган,
але важливо, що я
ототожнюю себе з веганами.
Добре.
Я ніби Рейчел Долежал веганства.
Добре?
Так от, я готувала нагетси,
і мені був потрібен соус Ранч.
Отже, я замовила соус через Postmates і чекала,
коли його доставлять.
Дзень-дзелень.
Я відчиняю двері,
а там самісінька пляшка соусу Ранч.
Ні тобі пакета, нічого.
Тобто за 20 баксів могли би хоча б пакет дати
або полоскотати мій клітор.
Була б кнопка «Полоскотати чи дати на чай».
І я тільки про це і думаю,
ідея для Postmates на майбутнє.
Вони ж працюють в пандемію.
«Ми доставляємо найнеобхідніше.
Виконуємо волю Господа.
Одну єдину пляшку соусу Ранч?
Ця хвойда хоче, щоб я ризикував
заради соуса?
Не дам їй пакет. Не заслужила.
Ні.
Щоб сусіди подумали, вона замовляє найнеобхідніше?
Ні!
Пішла вона до біса!»
Наприкінці 2020 року
я вивихнула щиколотку.
Господь промовив до мене: «Дитя моє, йди до біса!»
Я вивихнула щиколотку, тому що впала зі сходів,
тому що хотіла якнайшвидше піти на вулицю.
Я поїхала до Меморіальної лікарні Глендейла.
Якщо у вас буде нагода відвідати її в Лос-Анджелесі,
я б вам не радила!
Ні, я не чудово провела час.
Якщо чесно, дуже погано.
Медбрат спробував вкрасти мою білизну.
Тільки подумайте. Для початку,
моя поїздка на швидкій обійшлася в 700 довбаних баксів
зі страховкою!
Навіть води не запропонували.
Я така: «Це найгірший Uber у моєму житті».
Боже мій. Також у лікарні
мою ногу підперли моєю власною
подушкою з вітальні.
Люди проходили повз мене, думаючи: «Жертва?»
Я: «Ні, антропологія.
Я тут доміную».
Знадобились сім чоловіків, щоб винести мене з будинку.
І я така: «Можна зніяковіти,
а можна взяти участь у груповусі!»
Та я марно сподівалася,
груповухи не було.
У лікарні я спитала:
«Вибачте, можна мені знеболююче?
Бо мені щось зле».
Медбрат сказав: «Добре».
Він зробив мені крапельницю і щось дав.
І я така: «Ням-ням, ура, я житиму».
А я така: «Та ні, я вже відійшла.
Що це в біса було?»
Він каже, що це плацебо.
Це був фізрозчин.
І я кажу: «Сер, моя щиколотка вивернута
на 180 градусів. Дайте мені ліки».
І я не впевнена, чи ви,
друзі, знаєте, що темношкірим
призначають меншу дозу опіатів,
ніж білим, які частіше зловживають героїном.
І я кажу собі: «Що?
Може інколи расизм - це не так погано?»
Чорношкірі та латиноси уникнули наркотичної кризи.
Ну що ж, повернімося до медсестри, яка хотіла вкрасти
мою білизну. Я була в ліжку і кажу:
«Мені треба попісяти».
А він: «Е, ні, вам не можна вставати».
Я кажу: «У цій лікарні ціла купа гівнюків, яким не можна вставати,
як вони пісяють?»
А він каже: «Треба покликати Дженні».
Я така: «Хто в біса ця Дженні?»
Хто вона? Фея Пі-Пі?
Що відбувається?
Так от, заходить Дженні і говорить таким голосом:
«О, ні!
Комусь треба пі-пі».
Я кажу: «Так, Дженні,
мені треба». І потім вона
познайомила мене з цим механізмом.
Каже: «Ось у нас є ємкість
і ось є шланг.
Встановлюємо його, вставляємо це
прямо до вашої подружки».
А я така: «Подружки?»
Подружки?
Є медичний термін, вульва.
Що з вами? Подорослішайте.
Так от…
вставляю я це до моєї подружки.
А Дженні каже:
«Добре, давайте!»
Я починаю пісяти,
а воно тече прямо під мене.
Подивилась на неї, кажу:
«Не спрацювало».
А Дженні каже:
«О, ні!
Треба вас помити!»
Потім Дженні помила мене, як велику довбану дитину.
Вона така: «Щічку мий, щічку мий,
чисто ще ось тут.
Щічку мий, щічку мий,
змий бруд».
Вона не співала.
Вона гуділа, що ще страшніше.
Коли закінчила:
«Треба прибрати ваші трусики, вони мокрі».
Я: «Дженні, вони не мокрі.
Я зняла їх».
А вона: «Я їх забираю».
Я така: «Ні, прошу».
Вона: «Забираю». Я: «Ні».
Ми погралися у перетягування канату
моєю білизною, кажу: «Вони не мокрі!»
А далі каже…
Отже, потім…
Потім я знову лежу на цьому
довбаному лікарняному ліжку.
Я була там довго.
Довгі вісім годин.
Від дзвінка до дзвінка…
Я знову подивилася й сказала:
«Вибачте,
знову треба попісяти».
Він сказав: «Треба кликати Дженні».
Я кажу: «Нумо покличемо».
Дженні повертається і питає:
«Знову?»
Я така: «Егеж, бісовий ти телепузик, знову».
Все повторилося.
Штуку в подружку.
Єдина різниця,
що інша медсестра залишилася у палаті.
Дженні сказала:
«Добре, давай!»
І тут інша медсестра каже:
«Чекай, Дженні, ти не увімкнула».
Ви дійсно думаєте, що Дженні
найособливіша дивачка усіх часів?
Вона пройшла весь шлях від медколеджу
до роботи в лікарні,
і вона така: «Сподіваюсь,
що коли я домию цю темношкіру дупу,
то наб'ю кишені трусиками».
Цей сміх.
У мене було багато часу, щоб одужати,
я просто багато дивилась телевізор,
поглинала інформацію.
І я дивилася документальний фільм на ККК.
«Простіше за просте, гарний вівторок»
Я дивилась його, чоловік на екрані сказав:
«Я - великий чарівник».
Я вийшла на вулицю.
Потім його друг каже:
«А я - великий дракон».
Кажу: «Агов, це
наче лайно на кшталт Гаррі Поттера».
Так от, я провела розслідування.
Я вийшла на вулицю.
Подивилась у Вікіпедії і…
Залишайтесь зі мною.
Я вважаю, що Гаррі Поттера створено
за мотивами фільмів на KKK.
Здійснімо подорож!
На KKK у них є великі чарівники.
Хто такий Гаррі?
Великий чарівник.
На KKK носять мантії.
Що там у Хогвардсі?
Мантії з капюшонами.
На KKK в них є істоти, яких називають Морок і Гранд-Терк.
Я така: «Це щось знайдене у забороненому лісі».
Тепер головний посил KKK… «Посил».
Що?
Ні, головна ціль KKK - це…
тримати білих людей подалі від чорних.
Посил Гаррі Поттера в тому,
щоб тримати чаклунів подалі від звичайних людей.
Отже…
якщо слідувати моїй логіці.
Поки ще не перевіреній.
Звичайні люди - це
чорні люди,
їх називають «магли».
А лайкою - «напівкровки»,
серед чаклунів це, як слово на «н».
У Хогвардсі було Вивчення маглів.
Я така: «Що?
Це вивчення історії темношкірих».
Напевне, Дж. KKK Роулінг
сиділа в кофішопі, відпочивала
від літератури й ненависті до трансгендерів.
І…
Це серйозна робота.
І…
вона сиділа в Інтернеті,
і така:
«Ой, KKK.
Це здається жахливим, але, в той же час, химерним!»
Адже Гаррі наполовину магл, наполовину чаклун.
Він мулат. Герміона магл.
Вона чорна. Рон чаклун. Білий.
Якщо подумати,
це історія про хлопця-мулата,
чорного друга, свідомого білого,
про те, як вони долають расові упередження серед чаклунів!
Мені потрібен секс.
Я багато подорожувала,
роблячи вигляд, що пандемію подолано.
Не здолали.
Я побувала в Пенсильванії.
Фу-у, гав, фе-е!
Фе-е!
Прямокутний смітник, чесно.
Від Філадельфії до Сраньсбурга,
забий.
Є хтось із Пенсильванії?
Я все одно не зміню думки.
Ти втік. Ось чому ти не там.
Отже, я їхала цим довбаним смітником,
закінчилось пальне у Вайт-Хевені.
Я щасливиця.
Ти занадто сміявся з моєї невдачі.
Я заїжджаю на нічну заправку.
Виходжу з машини.
Намагаюся вставити картку. Не приймає.
Я така: «Що за чорт?»
Довелося увійти всередину. Кажу:
«Агов, перепрошую, повний бак».
Я не вмію заправлятися.
В нас у Нью-Джерсі заборонено заправлятися самостійно.
Нехай. Це якийсь пережиток.
У Нью-Джерсі ми всі королі й королеви на машинах.
Ми опускаємо скло і…
«Крихітко, заправ найдешевшим».
Тому я сказала: «Повний бак».
Там були два білих хлопці з шістьма зубами на двох.
І вони чомусь мали південний акцент.
Тому я сказала: «Боже мій,
я краще візьму бензин на виніс».
Взяла бензин на виніс.
Повертаюся до орендованої машини,
а я така незграбна.
Оступилася з тротуару, вивих.
І все, про що я думала:
«Так помирають чорні люди».
Почала шкутильгати до машини,
оглядатися, шкутильгати до машини,
озиратися.
Вони надто гладкі, щоб наздогнати.
А ще…
як думаєте, про що вони думали, виглядаючи з вікна?
Думаєте, вони типу:
«Лише погляньте на цю гарну темношкіру леді!»
Я також була в Епплтоні, що у Вісконсіні.
Людоньки, яка гарна назва для міста.
Епплтон, Вісконсін.
А потім потрапляєш туди,
а вони: «Тебе надурили».
Не хочу сказати, що всі на шоу були поганими,
але багато хто поводився в біса погано.
Наче вони сиру об'їлися і забули, як себе поводити.
На шоу я зіткнулася з днем народження білої жінки.
Так. Ви вже здогадалися.
Немає нічого на цій планеті
важливішого чи впливовішого
за день народження білої жінки.
Біла жінка може викрасти дитину
і сказати: «В мене день народження!»
І за законом це її дитина.
Зіткнулася з днем народження білої жінки.
Назвімо її…
не знаю, Кріста,
оскільки так її звали.
Звідки я знаю?
Під час мого шоу вона сказала: «Я Кріста,
в мене день народження!»
Я її трохи потролила,
та скажу вам дещо.
Кріста, крихітко, їй це не сподобалось.
Бо Кріста дійшла до останньої стадії
свого свята - білошкіра жінка плаче.
А ридаюча білошкіра жінка - це Муту в світі покемонів.
Ридаюча білошкіра жінка,
як рукавичка Таноса.
Розумієте, про що я?
Це ж буквально криптоніт для здорового глузду,
знаєте.
Я пішла до вбиральні в барі,
це стерво ридає серед інших стерв:
«В неї день народження!»
Можна я дечим поділюсь з вами?
Я насолоджувалася плачем Крісти.
Це було типу: «Такий день народження?»
Бо я висмоктала всю силу й енергію білої жінки.
Я дивилась, як вона плаче,
я була Бетт Мідлер з «Фокуса-покуса».
Я висмоктувала, щоб дійти до своєї фінальної стадії
«чорна жінка, якій байдуже, що ти плачеш
у свій день народження».
Вибачте, мені начхати!
Тому що, якби я щоразу плакала, коли щось не по-моєму,
я би плавала в морі своїх сліз.
Не можна мочити перуку - дуже дорога.
Безкоштовна.
Я…
я переглянула цілу купу
відео «Карен збожеволіла».
Друзі, ви їх дивились?
Боже мій. Це найбожевільніше довбане лайно.
Мені подобається.
Щоразу, коли дивлюсь їх:
«До кого додому ти, в біса, йдеш?»
Ти ж знаєш, хто тебе любить?
Дійсно.
Типу, твої діти сидять на дивані,
гортають Instagram, такі:
«Мамо!»
Приходиш у тій самій сорочці, а вони:
«Ти скоїла злочин на ґрунті ненависті?»
Як говорити з партнером, коли вона поводиться так?
Ти чекаєш темряви, коли хочеш з'їсти їх усіх?
Ні, я жартую.
Їм не виїдають мозок.
Ні!
Інакше вони б не кричали в публічних місцях.
Я над собою іронізую, я теж кричу на людей на публіці.
Я заслуговую, щоб мене з'їли.
Але я дивилась ці відео
і зрозуміла, що є всього три стадії Карен.
Перша стадія - обурення. Вона така: «Дійсно.
Я сказала цій мулатці повертатися до своєї мулатської країни.
Що з того?»
Другий левел, сердитіша.
Вона така: «Так.
Я сказала цій мулатці повертатися до мулатської країни.
Також вона злодійка, бо в неї очі блищать.
Ні, я не працюю тут.
Ні, я ніколи тут не купувала.
Сумочка з розпродажу?»
Третій рівень «Карен із суперздібностями».
Вона в продуктовому магазині,
викидає все лайно з кошика.
Вона така: «Так. Я сказала цій мулатці
повертатися до своєї країни.
Я не їм родзинки. Вони, як чорношкірі.
Я не їм фініки. Вони, як чорношкірі.
Кренделики - не можна.
Вони схожі на зігнутих чорношкірі.
Я не їм пряничних чоловічків.
Вони як чудернацькі оголені чорношкірі.
І якщо чудернацькі,
то нащо вони оголені?
Я назвала її словом
на «н», з твердими «г» і «р».
Ви не знаєте, я попрошу вибачення згодом,
бо мій собака помер.
Отже, єдина жертва тут я!
Біла жінка. Ми всі говоримо
про чотирилапих друзів чи песиків.
Мене зацькували,
тому що я - біла жінка!»
Тут зараз є біла жінка, яка типу:
«Вона говорить про мене!»
Послухайте подругу Келлі Кларксон.
Загадай бажання, ризикни й звали.
Я втомилася.
Я так утомилась.
Якось я голила промежину в душі
і втомилась на півшляху.
Тож, я зупинилась.
А потім, щоб утішити себе,
кажу: «Ніколь, тут роботи на два підходи».
Досі не закінчила.
Я втомилась.
Розказала цей жарт Такомі, а вона обурилась.
«Роботи на три підходи!»
Не можу припинити думати, яка в неї велика промежина.
Бо в мене лише дві губи.
Я…
я припинила спати з глядачами після шоу.
Дякую.
Та він був ірландцем з Ірландії.
Тому в нього був типу… акцент.
Коли він прийшов, каже: «Бачу,
хто вкрав лепреконів».
Жартую.
Насправді він сказав:
«Ти не жартувала про те, що поголена наполовину?»
Були б ми в Ірландії, назвала тебе Патчі О'колаген.
Але я така:
«Як ви, ірландці, звалюєте з номеру в готелі?»
Я втомилась.
Я так утомилася. Від ремейків до фільмів.
Чудовий сіквел, так?
Типу…
навіщо створювати ремейки? Я вже це бачила.
Для кого цей новий «Король Лев»?
Тобто дитина, яка вже бачила «Король Лев» така:
«Я розумію, що вони леви, але, Боже мій,
вони не надто реалістичні!»
Для кого це?
А Бейонсе і Нала.
Хто їх випустив?
Хто подумав, що це гарна ідея?
«Сімба, ходімо до оази».
Хто подумав, що це гарна ідея?
І, якщо ви не знаєте, яким голосом говорить Бейонсе.
Сьогодні ввечері, як прийдете додому,
увімкніть Youtube, подивіться,
ви скажете: «Агов, гарне враження».
Але я вважаю, Бейонсе занадто вражаюча,
щоб грати другорядну роль.
У ремейку «Король Лев» з Бейонсе,
Бейонсе має бути Королем Левом!
Але це кумедно, Сімба.
Вони також створили…
ремейк до фільму «Чого хочуть жінки».
Пам'ятаєте цей фільм?
Добре. Якщо не пам'ятаєте,
це фільм з Мелом Гібсоном.
Де він чув думки… Добре.
Він міг…
«Вау» для Мела Гібсона?
Ви що, все життя були на карантині?
Так от, «Чого хочуть жінки» - це фільм із Мелом Гібсоном.
Він чув думки жінок і скористався
цим, щоб краще з ними поводитись.
Потім Мел Гібсон каже:
«Це лишається у фільмі».
Попався.
Отже, потім
виходить ремейк з Тараджі П. Хенсон
«Чого хочуть чоловіки».
І я така: «Що?
Ми і так знаємо,
чого хочуть чоловіки.
Що це за фільм? Що це?
Тераджі гуляє собі, гарно проводить час.
Бачить чоловіка. Махає ручкою,
він махає у відповідь. Вона чує
його думки, і це
«Хочу кінчити їй в рот».
Що це за кіно?
Це півтори години її страхів?
Що це?
Чи це про її ненависть до чоловіків.
Агов. Я їх ненавиджу.
Дійсно.
Багато хто з вас, джентльмени, справжні довбані гівнюки, так?
Але також я хочу мати хлопця.
Я хочу зануритися в цю багнюку і смоктати член,
розумієте про що я?
Просто потрапити туди…
Уявіть, як я смокчу член.
Ніби граю на джазовому саксофоні.
Він: «Стань на коліна».
Я: «Спіймай, я на стелі».
Як в «Реінкарнації.
На початку цього року
я вирішила вийти із зони комфорту
і спробувати щось нове, типу
аналу. Ні, жартую.
Ні, я люблю анальний секс. Змазку.
Але…
чого я більше не роблю, я записалась на тверк.
І коли я прийшла, там було 11 білих жінок.
Я прийшла раніше тренера,
у мене товстий зад, і на мене дивились 22 пари очей, типу:
«А ось і вона.
Вона повстала, щоб навчити нас тверку».
А я висмоктую енергію білих жінок,
я вже казала. Я така:
Ну все. Твоє барбекю, Беккі, твоя бібліотека, Лоуренс.
Я вас, у біса, навчу.
Потім прийшла тренерка, і я: «Так, сюди».
Включили музику. В мене немає почуття ритму.
Яка нищівна знахідка про себе. Моя дупа -
цегляна стіна. Не рухалась.
Я ніби протистояла рухам. Правда.
Була неподобством, як Дзвін Свободи.
Великий, з тріщиною.
Не люблю Пенсильванію.
На Дзвоні є металошукач.
Хто, в біса, преться на Дзвін такий:
«Дзень-дзелень, гівнюки!
Після заняття мені було сумно.
Я йшла до машини така: «О, пацюки.
Йдіть до біса.
Я неправильна чорна».
І добре.
Це не та фраза, яку ви, білі, залишите?
Я кажу, що я неправильна чорна жінка.
І я думала, в чому я ще неправильна.
Я виглядаю, наче вмію співати.
Ви такі: «Вона душевна».
Без слуху.
Але…
кожного разу в караоке
люди так захоплено очікують.
Я виходжу, а вони такі:
«Це юна Арета прийшла.
Дівчата, це Дженіфер Хадсон до схуднення».
Та пішли ви. Гарний жарт.
Я не вмію співати.
Я роблю маленький тизер. Може я заспіваю, чи ні.
Може так, ні, не можу.
Може так. Тобто ні.
Потім напиваюсь і така: «Перепрошую,
я це зроблю».
Отже,
я виходжу на сцену. Похитуюсь не в такт.
Всі такі: «Вона зможе».
Якби ж то.
А потім починаю співати, це я ще стараюсь.
Do you believe in life after love?
After love?
Не добре, це погано.
Ні, Шер би мене точно підстрелила.
Але…
останнього разу, коли я співала в караоке цю пісню,
під час програшу чоловік сказав: «Боляче!»
Добре. Ще про мене.
Я вже 100 разів казала це,
та я незаміжня жінка.
І я думала про себе:
«Ніколь,
як тебе витримують довше трьох днів?»
Як?
І я така:
«О, так. Я випробовую їх».
Адже чоловіки, здається полюбляють
ненапряжних дівчат.
Дівчат на чилі.
Та я не на чилі, я притрушена.
Я буду говорити нормальні речі вголос
до хлопця і думати найненормальніші думки також вголос.
Я така:
«Егеж, ти дуже смішний.
Давай вип'ємо. Хто я?
Я люблю тако».
А потім…
до мене приходять ненормальні думки:
«Чому ти відповідаєш мені довше 30 секунд?
Ти кохатимеш мене більше за свого пса?
Ми зустрічаємось три місяці,
та, якщо ти помреш, мені треба йти на похорон?
Це тоді я побачу твою маму?»
Останнє не жарт.
Я…
сказала це вголос подрузі,
а вона така: «Стерво, охолонь».
Але я спостерігала за парами.
І, здається, з'ясувала дещо.
Вони прикидаються холодними спершу.
А через кілька місяців
перетворюються на притрушених.
Правда, ваші сварки на людях - це дурниці, так.
Але я хочу взяти участь, добре?
Хочу їхати в ліфті з хлопцем
і шістьома жертвами.
І…
подивитись на нього вгору, він вищий,
і сказати: «Агов, заведемо дитину».
А він скаже: «Зараз не найкращий час».
А я скажу: «Завжди не найкращий час».
Я не хочу дитину. Хочу, щоб вони знали,
що ми поговоримо пізніше.
Я була в супермаркеті, у продуктовому відділі.
Дякую.
І…
там парочка купляла яблука, він торкався її шиї, вона спитала:
«Якщо ти яблуко сорту ред делішес, то хто я?»
А він сказав: «Навіть не знаю, Гренні Сміт».
Ви би бачили, як вона відреагувала.
Вона вдарила ногою машину.
«Гренні Сміт?»
А далі секс з ненависті.
Я хочу брати участь, добре?
Нещодавно була в ресторані.
Підслуховувала пару.
Підійшов офіціант, спитав:
«Як вам вечеря?»
А вона: «Смішна історія.
Коли нам подали страви, я змусила його помінятись».
І я така: «Це стерво вкрало в чоловіка їжу».
Існують правила.
Він пішов до ресторану.
Він сів, відкрив меню.
Він сказав: «Хочу це, це мені».
Вона сказала: «Ні». Розумієте?
Напевне, вдома він їй добряче вставив.
Я теж хочу!
Я хочу погано поводитися на людях і вдома.
Він такий: «Я тебе терплю». Що я кажу?
Я хочу задовбаного чоловіка. От, чого я хочу.
Задовбаного чоловіка.
Йду з хлопцем на вечірку і кажу: «Мій хлопець».
А він такий…
«Я її кохаю».
Задовбаний чоловік,
якщо втомлений, нікуди не дінеться!
Я собі думала:
«Як знайти задовбаного чоловіка?
Як?
І я зрозуміла:
«Добре, знайду когось старомодного,
вийду з додатків, піду в бар».
Отже, я в барі,
розмовляю з хлопцем.
Він каже: «Мене звуть Дейв.
я зараз захоплююсь книгами».
Я кажу: «Гаразд, Дейве,
які книжки тебе цікавлять?»
Він каже: «З детальними описами,
які збуджують уяву».
Отже, я спитала: «Книги?»
Я не можу спати з дебілами.
Отже, я почала фліртувати з барменом, він говорить:
«Привіт, мене звуть Бенні.
Знаєш, як Бенні та Джетс».
Я кажу: «Я чула ім'я Бенні раніше.
Без визначень. Знаєш, що таке книга?»
Він: «Знаю».
Я: «Ще дізнаєшся».
Та от,
я зупинилась в готелі над баром.
Тому що зручність понад усе!
Отже,
він піднімається після зміни,
стукає в двері.
Я відчиняю, а він стоїть там
з мискою курки.
Не з мискою смаженої курки.
Бо на цьому б розмова закінчилась, знаєте.
Кажу: «Бенні, я мало тебе знаю, щоб це було смішно».
Це була миска з куркою на грилі.
Тож я сказала: «Бенні,
чому в тебе миска з куркою на грилі?»
Він каже: «Білок».
Що було повною відповіддю.
Та не на таку відповідь я розраховувала.
Отже, я кажу: «Поклади курку на стіл.
Не треба класти на тумбочку, ні».
Я би гарцювала на ньому така: «Білок».
Не на цей білок
я розраховувала.
Ми почали сосатись.
Я обслюнявила його.
Я смоктала його член і…
Він майже встав, і я така: «Скоріш засовуй».
Коли він засовує напівтвердим, вправи Кегеля
допоможуть йому.
Ще ти почуваєш себе, як автомат з іграшками.
Що за тупий жарт.
Отже, Бенні був зверху, я така:
«Чпокай мене швидко».
Я доросла людина, хочу кінчити.
Отже,
Бенні каже: «Добре».
І починає чпокати мене.
А я розумію, що він не в мені.
Він просто довбить своїм напівзбудженим членом моє стегно.
Подивилась на нього і кажу:
«Ти мене просто вбиваєш».
Ви колись бачили обличчя чоловіка, який намагався вбити вас?
Який не мав наміру вас вбивати,
це дуже смішно.
Бенні каже: «Перевернись».
А я така: «Зрозуміло.
Краще не дивитись на жертву».
Отже, Бенні позаду, він промовляє слова, які я не забуду.
Каже: «Дідько, тут позаду
наче мокра локшина».
Слова, які хоче почути кожна дівчина.
Я сказала: «Знаєш що?
Локшина гарно йде до курки, ну ти в темі, Бенні.
Отже…
я повернулась в додатки.
Я маю сказати,
ви, джентльмени, так погано поводитесь.
Нащо ви продовжуєте слати фото членів?
Я думала, вже зрозуміли,
що ми цього не хочемо.
Є хтось, хто й досі надсилає?
Можна спитати?
Ти гомосексуаліст?
Що це видає?
Ти ж надсилаєш лише тим, хто цього хоче, так?
За згодою.
Такий: «Згодни
на перегляд мого члена?»
Типу того…
Це є в їх профілі.
Правда?
Якщо згодні, одразу надсилаю фото або ні.
Геї щось знають.
Що за чортівня?
Нам це потрібно.
В мене не питають дозвіл.
Вони такі: «Дивись,
знайомся, це - мій шланг».
Типу що…
Але слухайте, я світлини члена не хочу.
Вважаю його непридатним.
Це не допомагає. Це як вислати інструкцію з Ікеа, знаєте.
Якщо бачили чотири члени, ви бачили усі.
Великий, малий, вигнутий,
прямий. Все, чотири.
Я була в Буффало в Нью-Йорку,
жінка вигукнула: «А худенький?»
А я така: «Це твій вибір, хвойдо».
Я ніколи не бачила худеньких.
Ти там з олівцями спиш?
Що з тобою не так?
Твого хлопця звуть Тікондерога?
Ніколи не бачила
худеньких членів.
Якщо не зрозуміли жарт,
я про конкретний олівець.
Чотири типи: великий, малий, вигнутий, прямий
і варіації цього алгоритму.
Тож, у вас може бути великий прямий, великий вигнутий,
великий малий. Який жах.
Він скидає штани, і такий:
«Люба, я порву тебе ззаду».
І потім ви робите це, а ти така: «Що?
Могла б сплатити податки».
А ще є маленький і прямий, маленький і великий.
Який приємний сюрприз.
Він стягує штани, і ти: «Ну, нічого».
А після слід дзвонити подрузі:
«Він забив мені шийку матки».
Мабуть, багато з вас думає: «Що за шийка у матки?»
Найгірший варіант - малий вигнутий.
Фу, блін. Фе-е.
Малий і вигнутий.
Гидота. Це як спати з вішаком,
Так, це був жарт про аборти!
Який я замаскувала під жарт про члени!
Багато кому це не сподобається.
Робіть пожертви у Фонд планування сім’ї.
Не закінчу на зіпсованому жарті,
мене гарно виховали.
Я багато часу проводжу в аеропортах
і в літаках.
І мені б не хотілося узагальнювати.
Я це не бачила.
Це не я. Але…
усі бортпровідники-чоловіки геї.
Усі,
кожен з них.
Ви така: «Можна подушку?»
А він…
Ви така: «Вибачте,
ви щойно кинули її в мене?»
Ніби коли вони ще були маленькими, хтось сказав:
«Тобі тут не місце.
Тобі треба в небо».
Одного разу я літала з намистом з іменем,
моїм іменем «Ніколь», усього шість букв,
але воно на всі груди.
Від подруги з Брукліна.
А ювелір питав:
«Дійсно таке велике?»
Вона каже: «Так,
в подруги немає смаку».
Намисто було на мені в літаку,
а бортпровідник каже:
«Ви, мабуть, Ніколь».
Я кажу: «Так, моє намисто».
А далі: «Я пам'ятаю вас з "Кодексу дівчат".
Вважаю вас дуже кумедною».
Це завжди так приємно,
хтось захоплюється тобою,
вважає кумедною, бо часто ти така:
«Я не знаю, чи хтось вважає мене кумедною».
Якщо вірити Reddit, не вважають.
Бортпровідник питає: «Хочете випити?»
Я кажу: «Хочу.
Горілку з содовою».
А він каже: «Зрозумів».
Я зрозумів.
Тож піди принеси.
Чого стоїмо?
Він іде, приносить три маленькі пляшечки горілки
і трохи содової.
Я кажу: «Гра почалась».
Я випиваю, а він повертається,
питає: «Хочете ще?»
Я кажу: «Так».
Він приносить ще три і я кажу: «Поїхали».
Я випиваю. Він приходить і питає: «Ще?»
Я кажу: «Як я можу відмовити?»
Він приносить ще три.
Якщо ви, добрі люди, рахуєте,
було дев'ять пляшечок горілки
протягом чотирьох з половиною годин.
Усі сплять,
а я ніколи не була такою п'яною.
Я така сиділа у кріслі:
«Може поперевертатись у проході?»
Уявіть, я встала, щоб лягти на підлогу і перекидатися.
Кого кликати? Контроль за підлогою?
«Саджаємо літак. Це велике стерво не сяде».
Але потім я така:
«Я знаю, що робити.
Я не буду котитися проходом.
Подивлюся "Назад у майбутнє"».
Я подивилась «Назад у майбутнє».
Як ніколи раніше.
Я сміялася й підігравала.
В семи сантиметрах від екрану.
Я така:
«Різниця у віці Марті і Дока дуже велика.
Як ся має Лорейн?»
І…
А потім ми приземлилися в аеропорту Кеннеді о сьомій ранку,
Shake Shack відчинено.
І я кажу вголос:
«Ісус любить свою маленьку дівчинку».
Я думала, що це знак.
І…
я підходжу до прилавку й роблю замовлення.
Хлопець за прилавком каже:
«Ви, мабуть, Ніколь».
Я відповіла: «Ви мене знаєте, бо я - знаменитість».
Знаменитостям не слід так робити.
А ще, він міг прочитати на намисті.
Він дає мені їжу на виніс. Його вибір, не мій.
Ходжу я аеропортом з цим пакунком їжі, і така:
«Боже, треба сходити до вбиральні, попісяти».
Я беру їжу з собою, починаю пісяти, знаєте,
якщо відверто, починаю хезати.
Поки я хезала, я така:
«Як приємно пахне цей бургер».
Я починаю його їсти.
Я неаміжня!
А потім до мене дійшло, що я роблю,
тож я почала плакати.
Я плакала, їла гамбургер і хезала.
Я думала про себе:
«Щоб мені стало краще, треба заспівати пісню».
Тож я стала вголос співати Somewhere Over the Rainbow.
Я плакала, їла бургер, хезала.
А потім я подивилася вниз і побачила чиїсь ноги.
І замість того, щоб швидше дохезати,
я постукала в перегородку.
Я сказала: «Вибачте,
зазвичай я такого не роблю».
А потім ця нормальна доросла жінка нічого мені не відповіла.
А потім я зрозуміла, що вбиральня заповнена жінками.
Вони дуже повільно рухаються.
Вони такі: «Що там, у біса, коїться за цими дверима?
Що там за монстр сидить?
Глорія, я спізнюся на літак, та дізнаюся, що там!»
Я відповіла вголос Глорії та подругам:
«Агов, зі мною все гаразд».
Якщо відверто, останні півтора роки були дуже гівняними,
але я вірю, що все буде добре.
Дуже дякую вам, що вийшли в люди.
Від душі.
Дуже вам дякую. Гарного всім вечора.
Мені потрібний секс.
Мені нічого не потрібно, я жива!
Що значить ти мені не даси, ти що, охляв?
О, мені подобається!
Переклад субтитрів: Ширван Сінєгулов