Downloaded from YTS.MX
TENTO FILM OBSAHUJE NÁZORNÉ POPISY
Official YIFY movies site: YTS.MX
SEXUÁLNÍHO NÁSILÍ, KTERÉ MOHOU NĚKTERÉ DIVÁKY ZNEPOKOJIT.
SLEDUJTE NA VLASTNÍ NEBEZPEČÍ.
Všichni připraveni?
Protože to nebudu opakovat.
Po dobu jednoho roku a 11 měsíců
jedna rodina truchlí nad ztrátou této osoby.
A v sobotu jste to nazvali telenovelou.
V neděli jste to přirovnali k Almodóvarově k filmu.
Tohle není telenovela.
Tenhle soud řeší smrt 19leté dívky.
V Mijasu v Málaze probíhá zoufalé pátrání po 19leté ženě
jménem Rocío Wanninkhofová.
Všichni o tom informovali. Tisk, televize a rádio.
Byl to jeden z nejsledovanějších případů ve své době i za poslední roky.
Tento případ byl atraktivní pro novináře v celém Španělsku,
nejen na Costa del Sol a v Málaze.
Byl to velmi sledovaný případ, který upoutal pozornost celého národa.
Kriminologie se snaží odpovědět na otázku,
proč někteří lidé překročí tu neviditelnou hranici a někoho zabijí.
Jsem právník a kriminolog. Řekl bych, že je to vzorový případ
pro všechny studenty práv.
Někdy mě ohromuje, jak malá váha se přikládá ženským životům.
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
LA CALLA DE MIJAS ANDALUSIE, ŠPANĚLSKO
FRANKFURTER ALLGEMEINE, NEW YORK TIMES, FINANCIAL TIMES
Ze začátku nás bylo hodně a Rocío byla v týmu od začátku.
Ne že by měla tak ráda fotbal,
ale bavilo ji trávit s námi čas a…
Snažila se, aby ji bavil.
Měla číslo šest, své oblíbené číslo.
- Jo, šestku. - Každá měla svoje číslo.
Svoje vlastní číslo. Hádaly bychom se, kdyby to někdo měnil.
- Tady seděly naše rodiny. - Jo.
Přišli všichni. Její matka, Rocío, Rosa, Alicia…
- Všichni přišli. - Seděly tu všechny mámy.
Když jsme daly svůj první gól, já a Rocío jsme udělaly tohle.
Tenhle pozdrav. „Ne, autorská práva.“
Pak jsme ji okamžitě zkopírovaly a ona řekla: „Ne, autorská práva.“
- Jo. - Byly jsme…
- Bylo nám jen 15 nebo 16 let. - Šestnáct.
Byly jsme děti.
V té době byla hodně zamilovaná do svého přítele Toniho.
- Hodně zamilovaná. - Jo, byla do něj blázen. Blázen.
- Byli nádherný pár. - Tony byl moc krásný a ona taky.
Překrásný pár. Dva atraktivní lidé.
- Byla s ní zábava. - Ano, hodně zábavy.
- Pořád se usmívala. - Pořád.
- Nikdy jsem ji neviděla naštvanou. - Nikdy.
Nikdy se nezlobila.
- Byla pro každou legraci. - Jo.
Byla vždycky pro každou legraci.
Jo.
Vzpomínám si, že asi dva nebo tři roky po sobě
byl na pouti heavymetalový stan.
Hned u vchodu
byla část s atrakcemi pro děti
a o kus dál byly stany, kde lidé mohli jíst a tancovat.
A vzadu, přímo u řeky, byla část pro mládež.
Postavili tam čtyři stánky,
kde jsme pili houbu, což jsme tenkrát dělali.
Hodně houby, heavy metalu a rocku. Ale bylo to fajn. Dobrá atmosféra.
1999 9. ŘÍJEN
Toho večera jsme měli u toho stanu sraz.
A… vzpomínám si, že bylo kolem desáté večer.
Pár lidí z naší party tam čekalo.
Plynuly hodiny, a Rocío pořád nikde.
Čekali jsme tam na ni, a ona se neukázala.
Odešla z domu svého přítele.
Byla to dlouhá cesta do kopce.
Nebyla osvětlená a kolem byla pole.
Takže už samozřejmě nedorazila.
1 DEN OD ZMIZENÍ
Moje dcera tu noc nepřišla domů, tak jsme ji šli hledat.
Tak jsme šli a já cestou uviděla docela velkou krvavou skvrnu.
A já řekla: „Podívej se na tu krvavou skvrnu.
Zdá se, že tu zabili nějaké zvíře.“
Šla jsem trochu blíž
a uviděla jsem tenisky svojí dcery.
„To jsou Rocíiny tenisky.“
A Juan povídá: „To není možné.“
Povídám: „To jsou dceřiny tenisky. Volej…“
Začala jsem být hysterická, šílela jsem.
Říkám: „Volej policii. To jsou její tenisky.“
DLOUHÉ VLASY, HNĚDÉ OČI
HLÁŠENÍ O POHŘEŠOVANÉ OSOBĚ
Když bylo nahlášeno zmizení,
zavolal nám vyšetřující soudce a řekl nám o místě,
kde mohlo dojít k trestnému činu
a požádal nás o odborné forenzní stanovisko.
A náš první odhad zněl, že se zde udál incident,
při němž došlo k velké ztrátě krve.
Domnívali jsme se, že tam došlo k nějakému druhu útoku
s následkem poranění nosu nebo úst.
Dokonce jsme zvažovali, že byla použita nějaká čepel.
Jak jsme postupovali vpřed, nacházeli jsme čím dál větší a protáhlejší stopy krve.
Naznačovaly, že se ta osoba pohybovala mnohem rychleji.
Možná běžela.
Pak se stopy na chvíli vytratily,
až jsme přišli do místa s mnohem větší krvavou skvrnou,
což naznačovalo, že zde došlo ke značné ztrátě krve.
Objevili jsme další krvavé skvrny,
které se shodovaly s tím, co jsme považovali za stopy po tažení těla.
Vedly na místo, kde, jak si vzpomínám, byly stopy po pneumatikách.
Pokusili jsme se identifikovat pneumatiky i typ vozidla.
Našli jsme zakrvácený kapesník…
a tenisky, které byly identifikovány jako obuv oběti.
FOTOGRAFICKÁ ZPRÁVA
VZORKY PRO ANALÝZU VZORKY KRVE
TENISKY NA KAPESNÍKU
NEDOPALEK CIGARETY
Nedopalky byly odeslány na analýzu,
aby se zjistilo, jestli se ze slin nedají zajistit stopy DNA.
Shromáždili jsme všechno, co nám mohlo poskytnout jakékoliv informace o tom,
zda se na místě činu nepohyboval někdo, koho bychom mohli podle těchto vzorků
jednou identifikovat.
DNA MUŽE NALEZENÁ NA NEDOPALKU CIGARETY
Poté jsme na podkladě těchto dat zahájili
důkladnější vyšetřování.
Nevzpomínám si, kdo mi volal nebo jak jsem zjistil, že se Rocío pohřešuje
od toho večera, co jsme měli sraz.
Vzpomínám si, jak jsem si ráno pustil zprávy a uslyšel v rádiu,
že Rocío zmizela.
A byl to šok. Začal jsem brečet. Šéf se ptal: „Co se děje?“
Řekl jsem: „To je moje kamarádka.“ „Co se stalo?“
Tehdy jsem zjistil, že místní policie a zdravotnický personál
v La Cala de Mijas už zahájili pátrání.
Tak jsem se zeptal svého šéfa, jestli se můžu s ostatními přáteli
k pátrání přidat.
Prosím všechny, ať mi přivedou mou dceru zpět.
Ať se k ní chovají co nejlíp. Spousta lidí…
Děkuji mockrát všem, kdo nám pomáhají.
Je jich mnoho.
Mám tři dcery v podobném věku.
Bydlíme poblíž. Přišli jsme nabídnout pomoc.
Chceme podpořit její matku, jejího otce a celou její rodinu.
Pokusíme se v hledání pokračovat a nepřestaneme, dokud se Rocío nenajde.
Pátrání pokračuje.
Devatenáctiletá dívka, která zmizela v sobotu…
Týden po zahájení pátrání, kterého se zúčastnilo více než 600 lidí…
Část dobrovolníků šla s četníky, jiná část s místní policí
a my sami jsme se vydali na motorkách do hor.
Hledali jsme. A hledali. Bylo to jako hledat jehlu v kupce sena.
Byli jsme nervózní a říkali si:
„Co když se jí opravdu něco stalo a já ji najdu?“
„Nebo zvednu víko kanálu a najdu ji?“
„Co když se podívám za strom a co když…?
Bylo to fakt těžké.
Vzpomínám si, že jsme tam jeli s kolegou.
Zaparkovali jsme před domem Alicii Hornosové.
Bylo tam dost rušno.
Každých pět minut vyšel někdo z rodiny, aby promluvil s médii.
Když nikdo nepromluví a nikdo nic neřekne,
lidé zapomenou.
A jak vidíte, média jsou tady,
tisk je tady, všechny televizní stanice jsou tady.
Je to jediný způsob, jak to nenechat usnout.
Chci, aby ji vrátili.
Živou nebo mrtvou, ale chci ji zpět.
Uběhly tři týdny
a její zmizení samozřejmě vyvolalo spoustu slz a nervozity,
spoustu pláče.
NOVINÁŘ, DENÍK ABC
A ten pocit se rozšířil.
Nebyla to jen rodina, kdo byl nejvíc zasažen, kdo to cítil.
Dobrovolníci, kamarádi ze školy a kamarádi ze sousedství to cítili také.
Taková tehdy v podstatě vládla atmosféra.
Atmosféra všudypřítomného smutku.
25 DNÍ OD ZMIZENÍ
Máme pro vás zprávu, kterou bychom vám radši nepřinesli.
Bylo objeveno tělo, které může patřit Rocío Wanninkhofové,
a to 25 dní po jejím zmizení.
Tělo bylo nalezeno, řekněme, pohozené v živém plotu oddělujícím zástavbu
jen 200 metrů od dálnice do Marbelly
u cesty, kam by se skoro žádné vozidlo nevešlo.
Když na místo činu dorazili policisté, aby tělo odvezli,
našli tam tělo, ze kterého zbyla skoro jen kostra.
Vypadalo to spíš jako tělo, které tam leželo už hodně dlouho.
Při odběru vzorků
našli nějaké pytle, velké černé pytle na odpadky,
v nichž bylo oblečení,
většinou trička.
A podle těch triček jsme si začali být poměrně jistí,
že by tělo mohlo patřit té dívce, Rocío Wanninkhofové.
Něco vám řeknu. Víte, že tudy denně chodím?
A každý den ze zvyku otočím hlavu a podívám se tam.
Cestou tam i zpátky.
A pomyslím si: „Hledali jsme ji tady, a oni ji našli 20 kilometrů odsud.“
Když jsme plánovali pitvu, nás pět přítomných soudních lékařů…
Vlastně šest…
Udělali jsme to skoro tajně,
protože jsme věděli o tom mediálním cirkusu.
Takže jsme provedli pitvu a dali jsme si s ní čas.
Pracovali jsme do noci a využili všech svých zkušeností,
protože jsme věděli, že se to bude propírat v médiích.
Tělo, s nímž jsme pracovali, nám poskytlo
mnohem méně informací, než kdyby se rozložilo normálním tempem.
Ale za jistých okolností, jako je vlhko, déšť a horko
dochází k mnohem rychlejšímu rozkladu.
Nezachovaly se žádné orgány. Jinými slovy, našli jsme jen kosti.
Takže jsme museli najít něco jiného,
co by nám mohlo napovědět, jak k tomu údajnému útoku asi došlo.
Našli jsme několik ran těsně u sebe,
především na zadní straně těla.
Myslím, že tam bylo osm opakovaných bodných ran
způsobených nějakou zbraní s jednostrannou čepelí.
Závěry?
Jednalo se o velmi brutální a stupňovaný útok.
Zdá se, že ho pachatel provedl velice rychle,
protože oběť byla buď zcela znehybněná
nebo neměla čas se pohnout.
Nepochybuji o tom, že nyní musíte být zdrceni.
Můj soucit a myšlenky teď míří ke všem,
ale především k vám, jejím rodičům a sourozencům.
- Přestaňte prosím natáčet! - No tak!
- Ať žije Rocío! - Ať žije!
Ustupte. Projevte prosím trochu úcty. Z cesty. No tak.
Udělejte místo.
- Jenom trochu. - Nechte nás projít.
- Sklopíme ji a dáme ji tam. - Dobře.
- No tak. - Postupte dopředu.
- Postupte o kus dopředu. No tak. - Sbohem, krasavice. Sbohem.
No tak. Ještě kousek. Ještě o kus dál. Tlačte. No tak.
- Dejte jim chvilku o samotě. - No tak. Je to její matka. Jen chvilku.
V té chvíli samozřejmě všichni,
kdo měli k Rocío blízko, nebo dokonce všichni v celém městě, žili ve strachu.
Tento strach částečně živila panika, kterou rozvířila média,
především televizní stanice, které o případu informovaly.
To nakonec to vedlo k povolání elitní jednotky četnictva,
která hrála aktivní roli ve vyšetřování případu Alcàsser.
Takže byli přivítáni s otevřenou náručí.
Vyšetřovatelé našli otisky prstů
na plastových pytlích na posledním místě činu.
Zanalyzovali stopy pneumatik nalezené na místě.
A na těle Rocío Wanninkhofové našli dvě textilní vlákna.
V tomto stádiu ještě vyšetřování nevedlo
k zatčení žádné konkrétní osoby.
Ale už existovaly jisté kusé informace, důkazy a spekulace,
které četníci prověřovali.
A protože tento případ stále není vyřešen, všichni se ptáme:
„Kdo je pachatel? Kdy bude dopaden?“
Vyšetřovatelé potřebovali něco najít.
Byli pod obrovským tlakem veřejnosti.
A neměli nic.
Skutečnost, že bylo tělo nalezeno v tak špatném stavu,
nám neumožnila stanovit základní fakta.
Například to, zda byla Rocío sexuálně zneužita.
ZPRÁVA O OHLEDÁNÍ
NAHÁ MRTVOLA
NEPŘIROZENÁ POLOHA
Co se stalo?
Jedna z teorií a jeden ze závěrů, k nimž vyšetřovatelé dospěli,
když viděli, že oběť měla roztažené nohy…
Protože byly nohy roztažené tak doširoka, usoudili, že to bylo jen narafičené.
Jinými slovy, že pachatel manipuloval s místem činu tak,
aby to vypadalo jako sexuální napadení.
Takže sexuální napadení vyloučili
a soustředili se na motiv nenávisti a pomsty.
- Mohla to být vražda z vilnosti? - Někdo blízký rodině.
Někdo hodně vilný a zatrpklý.
- Někdo blízký rodině. - Názor Margarity Landiové.
S nímž částečně souhlasím.
Takže začali vyslýchat lidi, kteří měli k Rocío Wanninkhofové nejblíže.
NYNÍ PŘEJDEME KE SVĚDECKÉ VÝPOVĚDI
Byl vyslýchán Rocíin přítel
stejně jako její rodina.
A všichni měli alibi.
Smíme vám položit jednu otázku?
Od smrti Rocío Wanninkhofové uplynul téměř rok.
Četníci zatím zúžili počet hlavních podezřelých na tři.
Dva muže a jednu ženu.
Ke konci roku identifikovali podezřelou osobu,
na niž údajně ukazovaly indicie.
INDICIE
Nakonec vzbudilo podezření to, že někdo viděl jistou ženu,
jak bodá do Rocíiny fotografie.
Zdá se, že se policie blíží k nalezení vraha Rocío Wanninkhofové.
Nejenže se objevily zprávy o nalezení podezřelé osoby,
ale bylo zveřejněno i celé její jméno.
Dolores Vázquezová.
To je ona, Loli Vázquezová.
ZÁŘÍ 2000
TELEVIZNÍ ZPRÁVY
Loni 9. října v časných ranních hodinách byla zavražděna Rocío Wanninkhofová,
a to deseti bodnými ranami do zad.
Její tělo bylo nalezeno po dlouhém pátrání.
Dnes strávila přítelkyně matky této mladé ženy pět hodin před soudcem,
který ji obvinil z vraždy.
No tak. Ustupte! Ustupte!
Policie volala, aby mi oznámili,
že zatkli Maríu Dolores Vázquezovou. Loli.
To mě ohromilo. Ona je ta poslední, koho bych podezřívala.
Chovala se ke mně po mém rozvodu hezky. Pomáhala mi s dětmi.
Vyzvedávala je ze školy, všude možně je vozila, koupala je, vařila jim.
Hodně mi pomohla.
Kam ji vedete?
Vražedkyně!
María Dolores Vázquezová, blízká přítelkyně matky oběti,
…Dolores je Aliciina nejbližší přítelkyně.
…jejich blízká přítelkyně…
Dolores Vázquezová, rodinná přítelkyně.
Obviněná z vraždy dcery Alicie Hornosové, její bývalé blízké přítelkyně.
Byla nejlepší přítelkyní Rocíiny matky.
Sledovala, jak roste. Pomohla ji vychovat jako druhá matka.
Koupily si tento dům v Mijasu a začaly spolu nový život
s Aliciinými třemi dětmi.
Matka oběti, Alicia, měla tři děti.
Rozvedla se s manželem, který žil v Holandsku,
a navázala vztah s někým jiným.
Navázala vztah s Dolores Vázquezovou.
Téměř 11 let spolu udržovaly milostný vztah.
Dolores pomohla Alicii vychovat její dcery.
Ale v době zločinu
byl jejich vztah už čtyři roky minulostí.
Milovala jsem ji víc než kohokoliv jiného.
Opravdu.
Věnovala mi svou náklonnost a podporu.
Utěšovala mě…
A já ji moc milovala.
Moje dcera u nich mnoho let žila, když studovala v Málaze.
SESTRY DOLORES VÁZQUEZOVÉ
Bydlela u tety Loli a u Alicii a Rocío.
Všechno jsou to milé holky.
Alicia taky. Takže pro nás to bylo úplně normální.
SOUDCE POSLAL ÚDAJNOU VRAŽEDKYNI WANNINKHOFOVÉ DO VĚZENÍ
Vyšetřování se začalo zaměřovat na Vázquezovou.
A byl zde motiv, jeden z motivů, který by jakákoliv porota
nebo soud mohli vzít v úvahu,
a sice to, že ta dívka byla překážkou nebo že byla nějak proti
nebo představovala nějaký problém
pro Doloresin vztah s dívčinou matkou.
Takže jsme měli motiv.
Loli říkala, že nebýt Rocío, dala bych se s ní zas dohromady.
Proto byla moje dcera zabita.
Kdyby nebyla Dolores tak žárlivá
a neměla pocit, že jsem s někým jiným, možná by moje dcera byla stále naživu.
Takže to udělala z pomsty, protože jsem se k ní nechtěla vrátit.
Dolores Vázquezová byla v očích médií a veřejnosti vinna od chvíle,
kdy byla zatčena.
Co myslíte? Co vám říká srdce?
Musím říct, že mi připadá vinná.
ZATČENA
I když se nepřiznala, obyvatelé La Cala de Mijas si nepřipouštějí pochyby.
Šly tu různé zvěsti. Leccos se tu o ní říkalo.
Rodina i policie od samého začátku věřili, že útočník Rocío znal.
Falešné stopy, které Dolores údajně narafičila,
brzdily vyšetřování.
Tenhle zločin, tato událost,
poskytla materiál pro televizní pořady.
Byla to jedna z prvních takových událostí, jejíž jednotlivé prvky
byly příkladem spousty nevyřčených společenských problémů.
Především lesbofobie.
Rocíina rodina tvrdí, že Dolores je chladná, agresivní a majetnická žena.
Z psychologického hlediska je velmi pomstychtivá a tvrdá.
Jak může Alicia Hornosová říkat tak skandální věci
a šířit tolik pomlouvačných lží o mé sestře,
když ví, že jí moje sestra pomohla vychovat její tři děti?
Záštiplná, agresivní, vypočítavá.
Velmi chladná a vypočítavá. Rozhodně.
Začala se formovat postava.
Zlá žena, chladná žena.
Žena, která vyčkávala čtyři roky
a vymyslela plán na zabití Rocío Wanninkhofové, protože ji nenáviděla.
JEDEN ROK PO ZATČENÍ
SOUDNÍ DVŮR V MÁLAZE
ALICIA HOROSOVÁ TVRDÍ, ŽE DOLORES ZABILA Z POMSTY JEJÍ DCERU
Pořád si perfektně pamatuji ty fronty před vchodem,
protože se z celé té věci stalo něco jako telenovela.
Lidé chtěli ten proces sledovat a nezmeškat z něj ani minutu.
Čekali klidně čtyři, pět hodin,
aby se dostali do soudní síně a viděli, co se stane.
Myslím, že to je moje nejbrutálnější vzpomínka.
Budu celý proces sledovat. Jsem v důchodu a nemám nic lepšího na práci.
Fandím matce té mrtvé dívky.
Přišla o dceru.
Musí trpět. Vím to, protože jsem taky matka.
A je to hrozná věc.
A ta druhá ženská
se mi zdá velmi chladná a panovačná.
Dolores Vázquezová to měla hodně těžké,
protože to byla Dolores Vázquezová, ta nesympatická osoba.
Nebyla milá ani přátelská.
Byla lesba v roce 1999
a mohla být odsouzena k 15 letům vězení.
Během tohoto procesu jsme museli bojovat jednu bitvu na ulici
a druhou v soudní síni.
A tahle směs informací
v kombinaci s mediálním humbukem má velký vliv, když je to proces s porotou.
Prosíme novináře, ať to rychle ukončí.
Probíhá výslech svědků. Bude to velmi dlouhý proces,
protože bylo předvoláno více než 50 lidí.
Dnes ráno jsme v soudní síni sledovali reportáž z týdeníku Informe Semanal.
Příslušník četnictva v ní tvrdil,
že proti Dolores Vázquezové neexistuje žádný přímý důkaz.
…necháme vyšetřování běžet a podnikneme veškeré nezbytné kroky,
abychom našli přesvědčivé důkazy, které objasní, co se stalo.
Protože momentálně je pravda, že nevíme nic jistě,
dokonce ani jak nebo…
Máme své vlastní hypotézy, ale nevíme, co se ve skutečnosti stalo.
Vzhledem k nedostatku hmatatelných důkazů vydalo četnictvo zprávu,
která obsahovala indicie
ukazující na Dolores Vázquezovou včetně jejího psychologického profilu.
Za hlavní důkaz pak byla považována
nenávist, kterou Dolores Vázquezová cítila vůči Rocío.
Uvedla jste,
PROKURÁTOR
že jste se často nepohodly, protože jste měly podobné osobnosti.
Obě jste byly velmi tvrdohlavé a chtěly jste, aby bylo vždy po vašem.
Ano, pane prokurátore, ale to neznamená, že jsme se nepohodly,
protože bychom se s Rocío neměly rády
nebo že bychom se hádaly.
Rocío se mnou měla lepší vztah než se svou matkou
nebo s celou rodinou, myslím.
Jedna hospodyně, nějaká Ruska, pokud mě paměť neklame,
podala svědectví o velmi důležité události,
o scéně, která jako by vypadla z filmu, a sice…
Jak si všichni budou pamatovat, po celém městě visely fotky pohřešované.
A Dolores vzala kuchyňský nůž a začala do jedné z těch fotek bodat.
A když do té fotky bodala, říkala: „Tohle je můj problém! To je můj problém!“
Vysvětlila to takhle: „Plakala jsem doma nad Rocíinou fotkou.
A protože moje hospodyně skoro neumí španělsky,
vzala jsem nůž, abych jí předvedla, že Rocío zavraždili.“
ZÁPISY ÚSTNÍCH SLYŠENÍ
Co hrálo Dolores během procesu do karet?
Nebyla spatřena na místě činu,
stopy po pneumatikách neodpovídaly autům, které vlastnila,
a nalezená textilní vlákna se neshodovala s jejím oblečením.
Ukázalo se, že otisky prstů na pytlích na odpadky
nesouhlasí s otisky prstů Dolores Vázquezové.
A měla alibi.
Tvrdila, že v ten den hlídala dceru jedné ze svých neteří,
ale přesto to nebylo zohledněno.
Neustále se objevoval jeden komentář, který pořád někdo opakoval:
„Ona nic neříká. Musela to být ona, protože…“
Neprojevovala žádnou lítost.
Nedávala najevo pocit křivdy.
A to vždycky velice ovlivňuje porotu.
Skutečnost, že Dolores Vázquezová byla lesba,
byla během procesu použita téměř jako způsob, jak na ni zaútočit.
UTLAČOVANÍ HOMOSEXUÁLOVÉ PROJEVUJÍ
VĚTŠÍ SKLONY K NÁSILÍ
Byl to způsob, jak ukázat, že Dolores Vázquezová vyhovuje profilu pachatele
a byla schopná zavraždit Rocío Wanninkhofovou.
JELIKOŽ JE OBĚŤ NA PRAVÉM BOKU
NASVĚDČUJE HOMOSEXUÁLNÍMU ÚTOKU
HOMOSEXUÁL
VYVOLÁVÁ VÝBUCHY NÁSILÍ
VÝPOVĚĎ ALICIE HORNOSOVÉ
Když jsme měli návštěvu nebo k nám někdo přijel,
představila mě jako svou sestru,
protože se za náš vztah styděla.
Řekla byste, že nikdy nepřijala svou sexuální orientaci?
Podle mě to pro ni bylo trauma.
Já jsem Rocío nezabila. Ani jsem ji neviděla.
ZÁVĚREČNÁ ŘEČ VÁZQUEZOVÉ
Jediné, co po vás, po celém Španělsku chci,
protože toho o mně bylo hodně řečeno,
je, abyste hledali toho, kdo to udělal, protože já jsem to nebyla.
A ten, kdo to udělal, je pořád na svobodě.
Možná je i v této soudní síni.
A nikdy proti mně neměli jediný důkaz.
A nikdy mít nebudou, protože jsem nevinná.
Vidíte nějaký důkaz?
Byli jste tam taky. Vidíte nějaký přesvědčivý důkaz?
DOLORESINA SESTRA
Něco, co by mou sestru poslalo do vězení?
Chci říct… Jste přece novináři, ne?
Chci, aby dostala nejmíň 20 let.
Vrátí mi snad někdo za 20 let mou dceru?
To se nestane za 14 ani za 30 let. Nestane se to nikdy.
Nejdůležitější zprávou dnešního odpoledne je verdikt, který bude vynesen
u okresního soudu v Málaze.
Vidíte, kolik novinářů a kameramanů je před soudní síní.
Porota shledala většinou hlasů obžalovanou
Dolores Vázquezovou Mosquerovou
vinnou ze zločinu vraždy.
Řekla jsem své sestře: „Jose, my to vyhrajeme.
Výhra to není, ale spravedlnost bude vykonána.“
A ona řekla: „Tím si nejsem tak jistá.“
A já řekla: „Spravedlnost bude vykonána.“
A byla. Díky bohu.
Vidím, že je tu prokurátor tohoto velmi složitého případu.
Možná nám něco řekne.
Co si myslíte o rozsudku? Vaše první hodnocení.
Navrhoval jsem 15 let, takže 15 let a jeden den není špatné.
Vražedkyně!
COÍN ANDALUSIE, ŠPANĚLSKO
2003 14. SRPEN
COÍN - 25 KM - LA CALA DE MIJAS
Z toho dne si pamatuju úplně všechno.
Přesně tak, jak se to stalo.
Ráno jsem vstala a šla do jejího pokoje, ale ona tam nebyla.
MATKA SONII CARABANTESOVÉ
Zavolala jsem jejím kamarádkám, ale ony ne…
Řekly mi, že ji doprovodily ke dveřím.
A já řekla: „Ale ona tady není.“
Tak jsem vyhlédla ven
a tři vchody od našeho domu…
No, a vedle stromu tam ležela…
její bota,
její kabelka
a její telefon, na zemi.
Na autě mého manžela byla krev a na sousedově autě taky.
Bylo to 14. srpna, poslední den pouti,
když mi kolem čtvrté zavolal reportér z rozhlasové sítě Cadena SER
a ptal se, co vím o dívce, která se ztratila na pouti v Coínu.
STAROSTA COÍNU
Řekl jsem mu, že o tom nemám žádné informace
a že v Coínu nebylo nahlášeno zmizení žádné dívky.
Ujistil mě, že bylo.
Začala sem najíždět auta, přenosové vozy.
To už jsem zpozorněl a samozřejmě jsem se začal cítit nesvůj.
Chtěl jsem mluvit s policejním náčelníkem.
Tehdy mi řekl, že brzy za úsvitu zmizela Sonia,
že její rodiče nahlásili zmizení a že už to vyšetřují
a dělají první výslechy.
- Tady nebo tam? - Trochu blíž.
- Trochu blíž, prosím. - Jistě.
Stoupněte si vedle sebe. Moc blízko?
- Akorát. - Dám ten mikrofon blíž.
- Zůstaneme tady. - Vše připraveno.
- Dobře. - My… zatím nic nevíme.
Jen chci říct, že pokud někdo něco ví…
Třeba kamarádka, protože někdo z jejích kamarádů musel něco vidět nebo slyšet…
Prosím, řekněte něco a pusťte ji.
Pusťte ji, protože na nás už je toho moc.
Je toho moc. Je toho příliš.
- Díky. - Díky moc.
- Děkujeme vám. - Díky.
- Je to takhle dobré? - Skvělé.
A teď ukaž tamtím směrem. Dolů, směrem k Lucernu.
Pomalu.
- Jezero. - Jezero, že?
Lodě.
Svatbu jsme měli v Coínu.
A můj manžel získal práci ve Švýcarsku,
tak jsem šla s ním.
A narodily se tam moje tři děti.
Nejdřív ty dvě starší a pak moje Sonia.
To stačí!
Stačí!
To stačí!
No tak, řekni něco.
Ahoj.
Měli jsme tam práci a…
- Funguje to? - Jo.
…žili jsme tam 26 let.
Je tři čtvrtě na osm.
Jdeme. Pojďte všichni.
A když dvě starší děti dokončily školu,
Sonia se chtěla přestěhovat do Španělska.
A my vlastně taky.
A tak jsme se sem v roce 2000 nebo 2001 vrátili.
Rychle si tu zvykla.
Samozřejmě tu měla kamarády z doby, kdy jsme sem jezdili na dovolenou.
Měla tu bratrance. Měla…
Chtěla tu pokračovat ve studiu
a složit maturitu nebo…
Ale to už jí nebylo dopřáno.
Jak plynou hodiny, zoufalství se zmocňuje rodiny
sedmnáctileté dívky, která včera zmizela v Coínu v Málaze.
Na místě stále probíhá intenzivní pátrání,
ale její nalezené věci nevěští nic dobrého, protože byly potřísněné krví.
Vzpomínám si, že v případu Sonii Carabantesové figurovala rozbitá směrovka.
Vím to, protože je mi známo, že do všech autodílen v Málaze
byli vysláni četníci, aby prověřili,
jestli někde autu, které odpovídá popisu, neopravovali rozbitou směrovku.
Rozjeli jsme několik linií vyšetřování,
například šetření série sexuálních napadení spáchaných
u Torremolinos a Benalmádeny.
Také jsme případ spojili se zmizením další dívky v Motrilu,
protože obě dívky měly podobný profil.
Takže vzhledem k tomu, že obě zmizely během pouti,
začali jsme prověřovat
všechny zaměstnance poutí v Motrilu nebo Coínu.
Běžte do hor a vše mi hlaste.
Když uvidíte cokoliv zvláštního, považujte to za důležité.
Všechno je důležité. Oblečení, bota, cokoliv.
Zavolejte a já přiběhnu.
Lidé se zmobilizovali.
Chci říct, že se veřejnost jako celek
jasně vyjádřila:
„Je to místní dívka a rodina, která potřebuje naši pomoc.“
A začali se zapojovat a věnovali tomu nejen svůj čas,
ale vše, co by mohlo být k pátrání třeba.
Když to člověk pozoroval z okna nebo v průběhu dne, bylo to dojemné.
A pořád mě to dojímá.
Faktem bylo, že se ztratila jedna dívka,
a my jsme ji museli najít.
Chci vám poděkovat z celého srdce…
za všechno, co děláte, od nejmladšího po nejstaršího.
Vynakládáte neuvěřitelné úsilí.
A nevím, jak vám mám poděkovat, protože mě nic jiného nenapadá.
Kromě toho četnictvo pokračovalo ve výsleších a vyšetřování.
Ale nejdůležitější věcí bylo najít ji živou.
5 DNÍ OD ZMIZENÍ
Našli ji?
Volali nějací lidé z Madridu, že ji našli, ale ještě se to nepotvrdilo.
Ale našli ji. Jo…
- Ale kde? - To nevědí.
Musíme tam běžet. Volali z Madridu.
Dnes v poledne bylo u Coínu nalezeno tělo mladé ženy.
Zesil to!
Zprávy nebyly potvrzeny, ale panují obavy, že to může být Sonia Carabantesová,
17letá dívka, která ve čtvrtek zmizela.
Bylo nalezeno ženské tělo.
Bojíme se nejhoršího, ale stále čekáme na potvrzení.
Soudce právě dorazil. Kriminální policie případ vyšetřuje.
Jsem v kontaktu s vládním zmocněncem.
Řekl mi, že jakmile se zprávu dozvěděl,
poslal sem forenzní tým
a bude mě i rodině plně k dispozici.
Už jdou.
Bylo to poblíž Mody, sousedního města.
A našli ji v potoce…
Byla pod kameny…
Předchozí noc trochu pršelo,
takže déšť spláchl hodně stop,
ale psi už…
Už to tam předtím prohledávali, ale…
Ale ten den ji tam našli pod kamey.
Oběť byla toho dne na pouti v Coínu.
Rozloučila se s kamarádkami jen pár metrů od svého domu,
kde ji pak napadl pachatel.
Udeřil ji do různých částí těla a ona upadla do částečného bezvědomí.
Nemohla být úplně bdělá, protože to byl brutální útok.
Snažila se bránit. Naložil ji do auta.
A odvezl ji nejméně 11,5 kilometrů daleko
na odlehlé místo.
Víme, že tam jí pak způsobil vnitřní i vnější zranění
a škrtil ji jejím vlastním tričkem, což bylo nakonec příčinou smrti.
Všichni byli v šoku.
Byla to situace, kdy se všichni začali obávat.
Děvčata přestala chodit na pouť, na večírky nebo i vycházet z domova.
Panoval pocit strachu,
neustálý pocit strachu, ale nejen v Coínu,
ale i v sousedních městech.
Není to dobré, protože mám dvě neteře a dceru a…
Jo. Nejsem moc klidný.
Říká se, že to musel být někdo z jejích známých, protože ji našli nedaleko Coínu.
Nevíme, kdo ten člověk je. Pořád běhá po svobodě a děvčata…
Mám taky 15letou dceru.
Mám docela strach.
Skutečnost, že Sonia byla nalezena rychle,
umožnila získat, prozkoumat a zanalyzovat forenzní důkazy.
Na schůzce v kanceláři vládního zmocněnce
nám plukovník Paco Gabella řekl,
že na rukou Sonii Carabantesové byly nalezeny nějaké stopy, důkazy.
Tento biologický materiál byl okamžitě analyzován
a byl vložen do databáze DNA zločinců.
A byl porovnán.
S čím?
S dalším genetický profilem získaným z cigaretového nedopalku
nalezeného dva a půl metru od krvavé skvrny
na místě činu v případu Rocío Wanninkhofové.
Když ty dva genetické profily porovnali,
zjistili, že se perfektně shodují.
DNA MUŽE
Osoba na místě činu v roce 1999
byla totožná s tou, která napadla a zabila Soniu Carabantesovou.
Myslím, že jsme byli první, kdo informoval o nalezení shodné DNA.
To…
To byla bomba.
Vše se začíná pomalu vyjasňovat.
Nedopalek anglické cigarety, stopy kůže pod nehty Sonii Carabantesové.
DNA nalezená na obou místech patří téže osobě.
Existovalo něco, co spojovalo obě zmizení. Něco…
velmi vážného a velmi bolestného…
a zároveň něco příšerného.
Především pro někoho, kdo strávil 17 měsíců ve vězení.
A od té chvíle se věci daly do pohybu závratnou rychlostí.
VINNA
15 LET ZA VRAŽDU
Doufám, že ten, kdo to spáchal, za to zaplatí
a odpyká si celý trest.
Během 14denního procesu o tom nedopalku nikdo nemluvil.
Namluvilo se toho hodně, ale o tomhle nic.
Otázkou je, zda nově objevené důkazy
osvobodí obžalovanou Dolores Vázquezovou.
Když vyšetřování a všechny jeho linie dospěly do mrtvého bodu,
zavolali nám z policejní stanice ve Fuengirole
a prosili, jestli bych tam mohl přijet,
protože tam mají Britku chilského původu,
která s námi chce mluvit a sdělit nám jisté informace.
Tonyho jsem poznala v roce 1996.
Znala jsem ho jako Tonyho Kinga, představil se mi jako Tony King.
Zpočátku jsem toho o něm moc nevěděla.
O svém životě moc nemluvil.
Když jsme se seznámili, byl velice žárlivý.
Vždycky mě chtěl všude vyzvednout…
BÝVALÁ MANŽELKA TONYHO KINGA
…všude mě vozit.
A všichni si mysleli, že je milý a má o mě strach, takže…
I já si to myslela. Říkala jsem si: „Je hodný. Má o mě péči.“
Působil prostě jako typ člověka,
který by se pro vás přetrhl.
Tak jsme spolu začali chodit
a za pět měsíců jsem otěhotněla a nevěděla jsem, co si počít.
Řekla jsem mu to,
takže jsme se nakonec vzali, když se narodila Sabrina.
A přestěhovali jsme se do Španělska, protože tam bydlí moje sestra.
To bylo v září 1997.
2003
1997
Tony se ve Španělsku začal chovat podezřele.
Vykládal lži, začal se někam vytrácet,
začal ztrácet telefony, havarovat s auty a tak podobně.
Pořád jsem o tom mluvila s rodinou a říkala jim:
„Něco s ním není v pořádku. Nevím, co se děje,
ale něco není v pořádku. A já taky ne.“
Říkala jsem si: „Radši si na něj budu dávat pozor, protože mě děsí.“
Nevěděla jsem proč.
Ale cítila jsem to.
1997
1999
Vzpomínám si, že jsem byla doma se svou dcerou.
Tony si půjčil auto mé kamarádky.
Na tom nezáleží. Ale v jednu chvíli přišel domů.
Bylo pozdě v noci a on šel do koupelny
a prostě…
Na chvíli se zamkl v koupelně
a pak z ní vyšel a odešel zas někam pryč.
Šla jsem se pak podívat do koupelny, a byla dokonale čistá.
Všechno bylo čisté,
což mě znepokojilo, protože on obvykle nebývá moc pořádný.
Většinou nechává všechno na zemi.
Takže mi to začalo vrtat hlavou.
Říkala jsem si: „Co se tu stalo?“
Tu noc zmizela Rocío.
To ve mně vzbudilo podezření.
A řekla jsem to všem příbuzným, přátelům, sestře, všem.
Všichni mě měli za blázna.
„Jak by to mohl Tony udělat?“
Prý si jenom vymýšlím hlouposti.
Měli mě za bláznivou ženskou,
která si vymýšlí, že její manžel někoho zabil.
Tak mě vnímali.
Takže jsem se s Tonym nakonec rozešla.
1999 2003
Cecilia Kingová, trochu nervózní z toho, co nám chce říct,
si vybavila,
že když její bývalý manžel přišel vyzvednout nebo odvézt jejich dceru,
všimla si, že má na hřbetu levé ruky jizvu nebo nějaké poranění.
Došlo k tomu, že se v Coínu ztratila Sonia
a mě přepadlo neblahé tušení,
protože měl ten den na ruce obvaz.
Mluvili o tom v televizi. A já a David, můj přítel,
jsme oba cítili překvapení a šok.
„To snad ne. Další pohřešovaná holka.“
A podívali jsme se na sebe a oba řekli: „Tony“.
Rovnou jsme oba řekli: „To musel být Tony.“
Když jsme Cecilii vyslechli,
oslovil jsem svého kolegu Johna O'Neilla, který pracoval na ambasádě,
a zeptal se ho na Tonyho Alexandra Kinga.
Dne 4. září 2003 mi zavolal
Tino Villabona.
MEZINÁRODNÍ STYČNÝ DŮSTOJNÍK MÁLAGA
A já jsem kontaktoval Londýn
a velice záhy jsem absolvoval velice znepokojivý hovor.
Očividně se jednalo o velice nebezpečné individuum,
soudě dle jeho předchozí minulosti, jak mi bylo sděleno.
Řekl mi, že Tonyho znají pod jménem Tony Bromwich
že v Londýně spáchal sexuální útoky.
To v nás vzbudilo ještě větší jistotu, že jsme na správné stopě.
Takže našli Kinga.
Pak ho začali sledovat.
Zjistili jsme, že pracuje v hospodě
a žije s jednou Španělkou v Alhaurín el Grand.
COÍN - 15 KM - ALHAURÍN EL GRANDE
Nainstalovali jsme do té hospody kamery.
Viděli jsme ho jít do práce, a když mu skončila šichta,
s překvapením jsme zjistili, že jede do školy.
V areálu školy byl dům, kde bydlel.
A měl tam zaparkované auto.
Byla to mazda s britskou poznávací značkou
a rozbitým směrovým světlem.
Teď se hrálo o čas.
„Potřebujeme od toho muže získat vzorek DNA.“
A oni ten vzorek DNA získali, možná ze sklenice,
z níž ten člověk pil, možná z další odhozené cigarety.
A pak udělali, co se dalo očekávat.
Zkontrolovali to. A co byste řekli? Našli shodu.
MĚSÍC PO VRAŽDĚ
- Nemůžu vám nic říct. - Ne?
Takže spadla klec. King byl zatčen
a v prvních dnech
se údajně přiznal policii i četnictvu.
Takže jsme získali jistotu, že ty dvě zmizení a smrti má na svědomí on.
Když byl tento případ uzavřen, bylo z toho ve Španělsku velké pozdvižení.
A samozřejmě došlo ke zvratu.
Došlo ke zvratu v prvnímu případu, protože za vraždu Rocío Wanninkhofové
už byl někdo odsouzen.
Dolores Vázquezová byla odsouzena k 15 letům vězení.
Takže z toho byl ještě větší poprask.
Když byl King zatčen,
Dolores už byla na svobodě a čekala na nový proces,
protože andaluský nejvyšší soud zrušil po odvolání rozsudek.
Proč?
Protože porota měla jen nepřímé důkazy.
Ale především nezdůvodnili, co je přesvědčilo,
aby Dolores Vázquezovou shledali vinnou.
PRVNÍ VEŘEJNÉ VYSTOUPENÍ PO 519 DNECH VE VĚZENÍ
Vězení bych nikomu nepřála. Prožila jsem hodně těžké chvíle.
Mnoho měsíců. Radši bych o tom nemluvila.
DŮM DOLORES VÁZQUEZOVÉ
Strávila jsem dva nebo tři měsíce na samotce.
Co víc k tomu říct?
Neříkám, že moje zatčení bylo protiprávní.
Byla jsem prostě jedním z podezřelých…
Neměla jsem co skrývat, stejně jako nemám co skrývat ani dnes.
Šla jsem k výslechu a oni mě začali vyslýchat
a říkali: „Byla jste to vy.“
Bylo to velmi intenzivní vymývání mozku. Velmi intenzivní.
Dokonce mi popsali, jak to všechno proběhne.
Řekli, že mě nechvalně proslaví a že mi nikdo neuvěří.
Že mě postaví před soud. Rychlý čtyř až šestiměsíční soud
a že mě pak porota shledá vinnou.
A tak to i proběhlo.
Mám pocit, že rozsudek,
kromě toho, že v něm očividně chyběl motiv,
nebyl objektivní.
Jen si uvědomte, kolik televizních stanic
bez jakýchkoliv důkazů přímo obvinilo Dolores Vázquezovou.
Všechny ty informace a názory veřejnosti,
které se objevovaly v novinách a v televizi,
každý den četli, vídali a slýchali
i členové poroty a soudce.
Když byl nalezen pravý vrah a bylo jasné, že s tím Dolores nemá nic společného,
začala jsem o tom přemýšlet a uvědomila jsem si,
že i já jsem se ztotožnila se vší tou lesbofobií,
kterou chrlila média a další lidi.
Jak jsem mohla věřit informacím,
které nebyly skutečnými informacemi, ale jen předsudky?
Tak jsem začala zkoumat, co bylo vše řečeno v médiích,
a byla jsem z toho v šoku.
Tak jsem se rozhodla napsat knihu.
POULIČNÍ PROCES
Postupem času začaly být Dolores Vázquezové přisuzovány vlastnosti,
které byly vnímány jako maskulinní.
Některé byly naprosto absurdní.
Když se podíváte na některé z věcí, co jí předhazovali…
Například zdůrazňovali, že dělá karate, jako by na tom bylo něco špatného.
UMÍ KARATE A BOJOVÁ UMĚNÍ
Nebo že posiluje.
RÁDA ZVEDÁ ČINKY
Že má hrubý hlas, že je panovačná a že má autoritu.
Tím vším se pokusili namalovat obraz maskulinní ženy
se všemi možnými negativními konotacemi.
MĚLA ROLI OTCE
Říkali, že je neplodná, že žárlí na ženu, která porodila a stala se matkou.
Říkali, že nezdravé lesbické páry
mají nezdravé vztahy, které mohou vést k vraždě.
Veškerý ten hněv ovšem pramenil
ze společenského klimatu, které takový vztah nedokázalo přijmout.
Je možné, že spolu Rocío a Dolores Vázquezová měly špatný vztah,
protože vaše dcera v hloubi duše nepřijala,
že máte milostný poměr s jinou ženou?
Byli jsme v šoku.
Jestli obvinili nesprávnou osobu…
Když nemáte dostatek důkazů, tak nikoho neobviňujte, ne?
Protože kdyby toho věděli víc
nebo vyšetřovali dál a nezaměřili se jen na jednu osobu,
našli by ho.
A to, co se stalo mé dceři, se stát nemuselo.
ANGLIE
V roce 2003…
když ho zatkli za ty vraždy ve Španělsku,
jsem se dívala na zprávy.
UMĚLKYNĚ
„Byl zatčen britský občan Alexander King.“
Začal jsem křičet a ukazovat na telku, byla jsem hrozně rozčilená.
„Ne, to není Alexander King.“
„To je Tony Bromwich.“
Nemohla jsem tomu uvěřit. Já…
Víte, říkám znova, že na tenhle obličej nikdy nezapomenu.
2003
V roce 1985…
1985
došlo v severní části Londýna
v městské části Holloway k řadě děsivých útoků
na mladé ženy.
Tisk mu dal přezdívku „Hollowayský škrtič“.
Tohle novináři dělají často, ale vystihovalo to, co se tam dělo.
Někdo tam škrtil ženy.
TEROR SEXUÁLNÍHO ÚTOČNÍKA
Podle mých vzpomínek bylo sedm obětí.
Myslím, že nejmladší dívce bylo patnáct
a nejstarší ženě něco po třicítce.
Bylo to v roce 1985.
Když jsem šla po schodech k svému bytu a podívala se nahoru, říkám si:
„Vida, někdo tam je.
Asi někdo další čeká na výtah.“ Víte? To se běžně stává.
První rána byla asi ta nejtvrdší.
Uhodila jsem se o podlahu.
Měla jsem frakturu lebky.
Utáhl mi natěsno můj šátek…
a…
začal mě…
osahávat.
Zvedal mi blůzu, strkal mi ruce do kalhot.
Nemohl mi rozepnout kalhoty, protože jsem byla těhotná
a svázala jsem si je šálou.
Podařilo se mi vstát,
a on mě chytil do kravaty a začal mě škrtit.
Vůbec nemluvil,
všude byly moje vlasy, všude byla krev.
Nevěděla jsem, co si mám držet. Hlavu, ruce?
Takže jsem se takhle choulila v koutě
a pak jsem řekla: „Prosím, nezabíjejte moje dítě.
Jsem těhotná. Prosím, nezabíjejte moje dítě.“
To byla rozhodující chvíle.
Něco se v něm asi hnulo.
A já tiše zašeptala:
„Běžte. Utečte. Nikomu nic neřeknu. Prostě utečte.
Nikomu to neřeknu.“
A on… utekl.
PODEZŘELÝ Z VRAŽD NA POBŘEŽÍ JE HOLLOWAYSKÝ ŠKRTIČ
Zjistila jsem, že si změnil jméno,
když jsem si to přečetla v novinách jako všichni ostatní.
Nedošlo mi, že si změnil jméno, protože on byl Hollowayský škrtič.
To jsem nevěděla. Vůbec jsem to netušila.
Když jsem to zjistila, byl to šok.
Bylo to hrozné.
Dlouho jsem z toho byla mimo.
Bylo odporné zjistit,
že muž, kterého jsem si vzala, tohle dělal.
Že těm holkám tak ublížil.
Je mi to moc líto.
Bromwich, jak se tehdy jmenoval, byl za ty útoky zatčen.
A zpočátku,
jako ve Španělsku, při výsleších přiznal, že to udělal,
a pak to u soudu během procesu zase popřel.
Takže v té době dostal deset let
a v roce 1986 šel ve vězení,
kdy myslím skončil ten soud, a propustili ho v roce 1991.
A za tři měsíce, tuším, byl znovu zatčen
za napadení další ženy, tentokrát se střelnou zbraní.
Byl obviněn z loupeže, i když ten útok měl sexuální podtext.
A šel zpátky do vězení.
Za rok byl zase ve vězení
a vyšel ven, pokud si správně vzpomínám, kolem roku 1996.
A pak ho identifikovalo několik lidí,
kteří zavolali do anglického televizního pořadu Crimewatch.
Identifikovali ho, věřte nevěřte,
poté, co se pokusil o další útok na mladou maďarskou au pair.
CRIMEWATCH
Crimewatch se začal vysílat v roce 1983
a já dělal moderátora tohoto pořadu až do roku 2007.
Díl, v němž se objevil King nebo Bromwich, jak se tehdy jmenoval…
BÝVALÝ MODERÁTOR CRIMEWATCH
Tahle konkrétní epizoda byla, no…
Tahle konkrétní výzva…
k identifikaci Bromwiche nebo Kinga byl jen kus záznamu z kamerového systému.
Asi před třemi týdny
v neděli pozdě večer byla napadena au pair,
která se vracela domů kolem Leatherheadu.
Policie spoléhá na pomoc jednoho konkrétního člověka.
Je to jeden z cestujících na stanici Epsom.
Je neděle 10. srpna, asi půl dvanácté večer.
Jste to vy? Byli jste také na tom nástupišti?
Byli jste v Leatherheadu nebo v Epsomu? Zavolejte,
i pokud si na tohoto muže nevzpomínáte.
A prosím, volejte ihned, pokud nám dokážete říct, kdo ten muž je.
Zavolala jsem tam a řekla jim, že asi tuším, kdo to je,
že vím, kdo to je.
A než zjistili, kde ten chlap bydlí,
než jim to sepnulo,
odjel ze země a frnkl do Španělska.
Pokud 15 milionů lidí sleduje televizní program
a váš obličej je v něm jasně vidět,
nebo máte podezření, že jste na kamerových záznamech,
je asi rozumné se co nejrychleji vypařit ze země.
Před tím útokem jsem měla kapelu.
Měla jsem podepsat smlouvu s Virgin Records,
ale přišla jsem o hlas.
Myslím, že když zažijete… trauma,
jedna z prvních věcí, kde se projeví úzkost, je váš hlas.
Nemohla jsem zpívat.
Když konečně zatkli
toho zločince,
začalo se mluvit o tom,
že chce Interpol po Španělsku zprávu o místě pobytu tohoto člověka.
Když jsme se tady ve Španělsku doslechli, že ta zpráva existuje,
vyvolalo to přirozeně jistou míru obav.
Jak vládnoucí, tak opoziční strana
využily tento případ ke svým politickým cílům
skrze parlamentní interpelaci na ministra vnitra Ángela Acebese,
kterého se ptali, proč do případu nezasáhl.
Kingův případ byl projednáván v Kongresu poslanců.
Ano, Ángel Acebes se z vlastní iniciativy objevil v parlamentu,
aby informoval o vyšetřování vražd Rocío Wanninkhofové a Sonii Carabantesové.
Ministr vysvětlil, že britská policie poslala zprávu
s žádostí o potvrzení, že King žije ve Španělsku,
a s popisem zločinů, z nichž je obviněn.
Ale protože britská policie celou záležitost
označila za málo důležitou a nepožádala o vydání,
byla věc považována za vyřešenou, jakmile byla potvrzena Kingova adresa.
Pokud vím, dali jim přes Interpol vědět, že tu ten člověk je.
A myslím, že ho možná dokonce kontaktovali,
aby zjistili, jestli se dobrovolně vrátí,
aby byl vyslechnut v souvislosti s trestným činem v Leatherheadu,
ale to zjevně neměl v úmyslu.
K tomu by určitě nesvolil.
Pane ministře, 15. září 1998 Scotland Yard s vaší pomocí
našel Anthonyho Alexandra Kinga v Mijasu.
POSLANEC SJEDNOCENÉ LEVICE
Byl jste informován, o koho jde,
i o jeho zločinech a o nebezpečí, které představuje.
Britská policie také řekla, že „je hrozbou pro španělské ženy.“
MINISTR VNITRA 2002–2004
Ale co je naprosto skandální, je fakt,
že byl identifikován nebezpečný zločinec,
POSLANEC SOCIALISTICKÉ STRANY
ale tato informace nebyla řádně nahlášena.
Se zprávou od Interpolu nelze zacházet tak,
jak s ní naložila policie pod vaším vedením.
Je pravda, že jsme obdrželi z Londýna fax od Interpolu
s informací, abychom Tonyho Alexandra Kinga prověřili, ale nikoliv zatkli.
A pak už se nám neozvali.
Ale to je normální, protože od Interpolu nám chodí spousta faxů
o spoustě lidí, co se pohybují na Costa del Sol.
Nejen o těch, co se dopustili sexuálních zločinů, ale také pašování drog,
vražd, podvodů a všemožných druhů zločinu.
Byly to trestuhodné skutky,
které přinesly utrpení zejména rodinám
POSLANKYNĚ BASKICKÉ STRANY
Rocío Wanninkhofové a Sonii Carabantesové,
ale i další osobě, Dolores Vázquezové,
která si nejspíš prošla nekonečným peklem.
Pokud aplikujeme obecné principy jakéhokoliv vyšetřování
na případ Rocío Wanninkhofové,
můžeme dojít k závěru, že četnictvo
zaměřilo vyšetřování jedním směrem na jednu osobu, na Dolores Vázquezovou,
která se zdála nejvíc vyhovovat profilu pachatele.
Úřady se mi nikdy neomluvily.
Ani ministr Acebes, který si myslí, že je vševědoucí.
Vůbec mě nekontaktovali.
Musela jsem opravdu přijít o dceru, aby toho vraha konečně chytili?
Chytili ho, protože se moje dcera bránila.
Říkám vám, že já nejsem ten, kdo poslal Maríu Dolores Vázquezovou do vězení.
Policie mi hned na začátku řekla, že Dolores Vázquezovou zavřou.
Že je podezřelá.
Že Rocío zabila ona.
Takže pokud té ženě někdo dluží omluvu, je to policie.
Já nikomu omluvu nedlužím. Nikoho jsem nezavřela.
Hodně síly!
Jsem nevinný.
Ten proces měl velký dopad,
protože něco takového se naštěstí nestává každý den.
Byla to vážná věc,
protože se zdálo, že oběť byla vybrána náhodně.
Což znamená, že se to oběti přihodilo čirou náhodou, ne?
A to má na vás po všech stránkách velký dopad,
ať už jako na soudce nebo jako na člověka.
Myslím, že důkazy byly tak pádné, že se nakonec přiznal sám.
Možná proto, že se cítil být středem pozornosti.
Viděl jsem ho v televizi,
kdy při transportu do policejní dodávky mluvil k médiím.
Ale bylo to z touhy po pozornosti
spíš než kvůli výčitkám svědomí nebo protože měl pocit, že udělal něco špatně.
Chtějí zakrýt zločin vraždy!
Jsou to zločinci! Zvrátili běh spravedlnosti!
Nemají právo mě zadržovat!
Sedm let, dva měsíce a 12 dní si lámu hlavu, kdo zabil mou dceru.
- Co čekáte od tohoto procesu? - Spravedlnost.
Spravedlnost pro mou dceru, jednou provždy.
Tony King se v jedné ze svých výpovědí
pokusil obvinit Dolores Vázquezovou
a zatáhnout ji zpět do soudního řízení.
Já tom muži vůbec nic nevím. Nic nevím.
Vím jen, že už mě jednou lynčovali
a k smrti se bojím, že se to stane znovu.
Jsem nevinná!
Chci, aby soud uznal mou nevinu.
Vůbec bych tu neměla být a něco vysvětlovat!
Neměla bych mít povinnost něco vysvětlovat!
Ale veřejné mínění a španělská společnost požadují,
abych k dovršení toho všeho dokázala svou nevinu.
Kvůli Rocío, kvůli nebohé Sonie a spoustě dalších žen.
Ne. Jednal na vlastní pěst. Vždycky.
Jednal na vlastní pěst. Pokaždé, když šel ven, šel sám.
A pak ty dívky chytil, napadl a zabil.
Dolores Vázquezová měla velkou smůlu, ale i velké štěstí.
Mohla být stále ve vězení nebo teprve nedávno propuštěná.
Byl nařízen nový soudní proces. Kdo ví, jaký by byl výsledek.
Ale pokud by nebyl nalezen pravý pachatel, nevíme, co by se stalo.
Dnes soud v Málaze zprostil Dolores Vázquezovou viny
z vraždy Rocío Wanninkhofové,
a ukončil tak její čtyřleté martyrium.
Vsadím se s kýmkoliv, a můžeme to rozsoudit v archivu, že Doloresino zatčení
zabralo v novinách víc stran než její osvobození.
Novináři, kteří o ní psali urážlivé a nechutné věci,
neřekli „Mýlili jsme se. Hrůza. Jak jsme se mohli nechat tak unést?“
Což jsme já, nebo další LGBT aktivisté říct mohli.
„Hrůza. Mýlili jsme se. Jak to, že jsme se tím nechali tak semlít?“
To nikdo neřekl.
Já sama jsem řekla: „Obraťme list. Našli jsme vraha.
Zapomeňte na tu ženu. Obraťme list.“
A to je taky hrozné.
Ten, kdo způsobil újmu, by se měl omluvit jako první.
A újmu očividně způsobil systém.
Ale pokud vím, stát Dolores Vázquezové žádné odškodnění nedal.
Myslím, že je to velká chyba.
Hodně si s touhle fotografií povídám.
Protože se pořád usmívá, říkám jí: „Ty se vždycky na mámu směješ.“
Říkám jí: „Jsi tak krásná, holčičko.
Jsi tak krásná. Je moc smutné, že tu se mnou nejsi.“
A zdá se, že se usmívá a chápe.
Dělala mi radost
a dávala mi pusinky a objímala mě a říkala „Jsi moc krásná.“
Taková ona byla.
A teď jsem sama, bez své holčičky.
Lidé vždycky říkají: „Ty jsi silná. I tvůj manžel.“
Ne že bych byla tak silná. Ale nemám jinou možnost, než žít dál.
Je to velký šok.
Nedokážu vysvětlit, jak velký je to šok a kolikrát jsem se myla,
abych se Tonyho zbavila. Toho pocitu, že se mě dotýkal.
Ano. Zůstal mi po něm strach z mužů. Rozhodně.
Ale to, co mě drželo při životě, byla moje dcera a můj syn.
Musela jsem se o ně postarat, takže musím fungovat jako máma.
Dostala jsem příležitost promluvit.
Myslím, že mi to možná pomohlo se s tou věcí vyrovnat.
Že to, co se mi stalo, bylo pro vás tak důležité, že jste sem přijeli.
MADRID 2013
Můj boj ještě neskončil.
Nejde o finanční odškodnění.
Je spíš o to ukázat španělské společnosti,
že jsem naprosto nevinná a vždycky jsem nevinná byla.
A že když půjdu po ulici, lidé do sebe nebudou šťouchat.
Nebo že když si půjdu zkoušet boty do El Corte Inglés,
abych jmenovala nějaký obchod,
do 20 minut nebudu obklopená ženami.
„Koukej, kdo tu je.“
Pořád čekám na to, až mě někdo požádá o odpuštění.
TONY ALEXANDER KING BYL USVĚDČEN
Z VRAŽD ROCÍO WANNINKHOFOVÉ A SONII CARABANTESOVÉ.
BYL ODSOUZEN NA 53 LET.
DOLORES VÁZQUEZOVÁ NEOBDRŽELA ŽÁDNÉ ODŠKODNĚNÍ.
NIKDO NA SEBE NEVZAL ZODPOVĚDNOST.
NIKDO JI NEPOŽÁDAL O ODPUŠTĚNÍ.
JESTLI JSTE VY NEBO NĚKDO Z VAŠICH ZNÁMÝCH ZAŽILI SEXUÁLNÍ NÁSILÍ,
NAVŠTIVTE PROSÍM WWW.WANNATALKABOUTIT.COM,
KDE ZÍSKÁTE DALŠÍ INFORMACE A KRIZOVOU PODPORU.
Překlad titulků: Petr Putna