Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Yy, kaa, koo, nee, vii, kuu, see, kasi, ysi, kymppi.
Äänityslaite taitaa olla rasittunut.
Puhe heilahtelee kaiuttimesta toiseen.
Aloitetaan silti nauhoitus.
Nimeni on Dennis Nilsen.
VANKILASSA NAUHOITETTU DENNIS NILSENIN ÄÄNI
Kuten kuulette, kumppanini -
ovat undulaatit Hamish ja Tweetles.
Hamish on hyvä poika.
Istun täällä polttaen Scaferlati-tupakkaa.
Voi pojat.
Tuhoan terveyteni.
Kaikkihan kuolevat johonkin.
NETFLIX-DOKUMENTTI
Tänä aamuna ystävällinen vartija lainasi News of the World -lehteään.
Huvittava lehti, joka esittää sanomalehteä.
Vartija kiinnitti huomioni sivulle 21.
"Dennis Nilsen pilkkaa rikoksiaan kiinnittämällä selliinsä -
julisteen Uhrilampaat-tähdestä, Hannibal Lecteristä.
Hän uskoo, että jonain päivänä -
hänen iljettävistä teoistaan tehdään elokuva."
Se siitä.
Täyttä roskaa.
Iltaa. Scotland Yard aloitti suurimman murhatutkimuksensa tänään…
KAUHUJEN TALO
…löydettyään Lontoossa ruumiita.
Rikosten laajuus selviää seuraavien tuntien aikana.
No, kuinka tarkka artikkeli on?
Kyllä, minut tuomittiin murhasta,
mutta muuten suurin osa jutuista on täyttä fiktiota.
Syyttäjä huomauttaa murhien kaavasta.
Oikeussalin julkinen lehteri on ollut täynnä päivittäin.
Kauhua odottaneet eivät pettyneet.
Hienoa. "Des Nielsen, hirviö".
"Ai, Nilsen." Kun nimen mainitsee, ihmiset tekevät omat päätelmänsä.
Dennis Nilsen, mies, joka kutsui itseään "vuosisadan murhaajaksi".
He yrittävät yhä luoda kuvaa -
vaarallisesta olennosta. Siitähän fiktiossa pidetään.
Elokuvien hirviöistä.
Nilsen haluaa julkaista omaelämäkertansa vankilasellistään käsin.
…käsittämätön tarina.
DENNIS NILSEN: MURHAAJAN MUISTELMIA
Menoksi sitten.
Lontoo, 1983.
Iltapäivää. Sää on varsin kolea.
Eikä lämpöä ole näkyvissä lähipäivinä, sillä tuulet pohjoisesta ja koillisesta…
Muistan sen päivän, koska sää oli kylmä ja kurja,
ja istuin toimistossani,
kun kollegani kertoi, että hänet oli kutsuttu Cranley Gardensiin,
jossa epäiltyjä ihmisjäänteitä vedettiin kaivon kulkuaukosta.
CRANLEY GARDENS, POHJOIS-LONTOO
Kun pääsimme sinne, vuokralaiset seisoivat kaivon ympärillä.
Vessat olivat olleet tukossa, ja insinööri kutsuttiin avaamaan viemärit.
Hän löysi valtavia määriä lihaa ja luuta.
En tiedä paljoakaan,
mutta epäilin vahvasti, ettei kyseessä ollut eläin.
Oliko joku erityisen kiinnostunut löytämästäsi?
Oli. Mies, jonka uskon asuneen yläkerran asunnossa.
Sitten vuokralaiset kertoivat, että edellisenä yönä, noin keskiyöllä,
he olivat kuulleet raaputusääniä ulkoa.
Kun he avasivat etuoven, he näkivät yläkerrassa asuneen miehen.
Hän oli pukeutunut hihattomaan paitaan.
Ja tämä tapahtui helmikuun jääkylmässä säässä.
He kysyivät, oliko hän kunnossa. Hän sanoi: "Olen. Kävin vain pissalla."
Kyselin Cranley Gardensissa lisää -
ja sain selville miehen työskentelevän työvoimatoimistossa.
TYÖVOIMATOIMISTO
Yleensä hän palasi töistä puoli kuudelta illalla.
Selvitimme, että viemäristä löytyneet luut -
olivat tosiaan ihmisen.
Patologin mukaan lihankappaleessa näkyi jälkiä kuristamisesta.
Ja kappas kummaa, näimme miehen kävelevän kadulla.
Aika koittaa
Hän oli hyvin rauhallinen.
Kun saavuin Cranley Gardensiin, poliisi oli epävarma tapahtumista.
DES NILSEN
He yrittivät varovasti kalastaa tietoa -
koskien ihmislihanäytteitä, joita löytyi talon…
…viemäristä.
Nilsen sanoi:
"Kummallista, että poliisi tulee keskustelemaan viemäristä."
Mutta hän päästi meidät taloon,
ja menimme ullakkoasuntoon.
Kun hän avasi oven,
haju iski kasvoille.
Tunsin sen kamalan hajun.
Joten sanoimme hänelle…
"Lopeta pelleily. Missä loput ruumiista on?"
Hän katsoi minua ja osoitti vaatekaappia.
Kun avasin sen, siellä oli kaksi mustaa täyttä roskasäkkiä.
Hänen kerrottiin olevan pidätetty murhasta epäiltynä.
Matkalla poliisiasemalle istuin hänen vieressään,
mutta jokin kalvoi minua.
Ne kaksi roskasäkkiä olivat valtavia.
Autossa matkalla poliisiasemalle minulta kysyttiin…
"Puhummeko yhdestä vai kahdesta ruumiista?"
Vastasin heti…
"15:stä tai 16:sta."
Niskavillani nousivat pystyyn.
Näin rikosylikomisarion katsovan peilin kautta minua.
Kehotin häntä keskittymään ajamiseen, koska auto alkoi ajelehtia tieltä.
Sitten ymmärsin. Hän on sarjamurhaaja.
HORNSEYN POLIISIASEMA
Kävelen pitkää käytävää saattajani kanssa,
ja minut laitetaan viimeiseen selliin.
Minut on talletettu vanhaan huoneeseen,
jossa on pieni penkki ja karkea, pysty, pieni pöytä.
Istun, sytytän tupakan ja pysähdyn.
Emme tienneet varmasti, puhuiko Nilsen totta.
Sitä miettii: "15 tai 16"?
Mutta meillä oli valtuus pitää häntä vain 48 tuntia pidätettynä.
Tyypistä on saatava kaikki irti.
KUULUSTELUPÖYTÄKIRJA
KUULUSTELTAVA:
Häntä ei halua painostaa liikaa, jotta hän ei laita suuta suppuun.
AION KYSYÄ JOITAKIN KYSYMYKSIÄ
OLETKO VALMISTAUTUNUT VASTAAMAAN?
En halunnut pitkää kuulustelua,
joten yllätin poliisit sanomalla, että kertoisin kaiken.
Nilsen ei lakannut puhumasta.
Hän alkoi kertoa tarkkaan, mitä oli tapahtunut.
MISSÄ TAPASIT NÄMÄ IHMISET?
Hän meni pubiin.
JOIN
Hän jututti ihmisiä.
Ja vei heitä asunnolleen.
He joivat ja kuuntelivat musiikkia.
Seuraavana aamuna Nilsen heräsi, ja hänen vierellään oli ruumis.
SIDOS HÄNEN KAULASSAAN
ISTUIN JÄRKYTTYNEENÄ
KAUHUISSANI
Kun häntä painostettiin, hän sanoi,
ettei muistanut tapahtumia.
KUN LÄHTEE RYYPPÄÄMÄÄN, MUISTI LÄHTEE
Yleensä murhatapauksessa on uhri, ja sitten etsitään murhaajaa.
Tässä tapauksessa meillä oli murhaaja.
ENSIMMÄINEN
Hän ei tiennyt, keitä uhrit olivat.
UNOHDIN NIMEN
TOINEN
EN TIEDÄ NIMEÄ
Meidän piti palata taaksepäin ja jäljittää uhrit.
KATSOTAAN, MUISTAISITKO
Vastasin jokaiseen kysymykseen.
NUMERO 4?
NILSEN: 173 CM PITKÄ PUOLIKIHARAT HIUKSET, TATUOINTEJA
Menen pieniin yksityiskohtiin.
NRO 7. NOIN 175 CM IRLANTILAINEN AKSENTTI
Sanoisin…
NRO 10. KALPEA, ONTTO, RIUTUNUT
…ettei kukaan muu brittimurhaaja…
ENTÄ NRO 12?
…ole ollut niin suora…
RUSKEAT HIUKSET 25–30-VUOTIAS
KÄYTETYT VAATTEET
…kertoessaan rikoksistaan kuin minä.
NRO 13 27–28-VUOTIAS
EX-VARTIJA HÄN POLTTI
POLTTI MITÄ?
OMIANI
Hän kertoi rajallista tietoa, mutta he olivat lähinnä nuoria miehiä.
Ajattelin, että jos Nilsen puhui totta,
miten Lontoon kaltaisessa paikassa -
voi murhata 15 ihmistä kenenkään huomaamatta?
Poliisi sai ainekset nostaa syytteet minua vastaan.
Tämä olisi vienyt koko asian tuomarin tuomittavaksi,
ja kauas sensaatiomaisen median kynsistä.
Tapaus olisi suurin heidän urallaan -
ja parantaakseen asemaansa julkisuudessa,
he varmistivat, että koko kansa tiesi siitä -
istuessaan aamiaispöytään.
Olin toimistolla,
ja uutistoimisto kutsui minut paikalle ja antoi minulle paperiarkin,
jossa luki, että Dyno-Rodin putkimies…
TOIMITTAJA, DAILY MIRROR
…oli löytänyt ihmislihaa viemäristä.
Soitin Scotland Yardille, mutta he eivät tienneet siitä mitään.
Sitten kirjoitin jutun.
Mutta tarinaa vastustettiin,
koska silloin ei haluttu järkyttää ihmisiä aamiaispöydässään.
Ei ole epäilystäkään, etteikö Cattranin löydöt -
saisi ihmisiä voimaan pahoin murokulhonsa äärellä.
En siis tiennyt, käytettäisiinkö tarinaa.
TORSTAI, 10. HELMIKUUTA 1983
Minulle kerrottiin, että murhaa oli tutkittu -
Cranley Gardensissa, ja minua pyydettiin sinne heti.
En ollut innoissani siitä. Pidin sitä arkipäiväisenä juttuna.
Jos tuuri kävisi, saattaisin päätyä kello kuuden uutisiin.
Sitten se unohdettaisiin.
Normaalisti moisella paikalla tie on jo suljettu, talosta puhumattakaan.
Siitä ei ollut merkkiäkään. Olimme kynnyksellä.
Mutta haastattelimme paria ihmistä, jotka olivat huomanneet hänet.
He olivat nähneet hänet. He pitivät häntä outona.
Oletteko nähneet miehen ennen?
Olen nähnyt hänen kävelyttävän koiraansa. Nyökkäsin tervehdykseksi.
Ja puoli tuntia myöhemmin kuulimme,
ettei tämä tappaja ole tappanut vain yhtä ihmistä.
Hän on tappanut 15 tai 16.
Mitä?
Tämä kuulostaa kamalalta, mutta adrenaliinini lähti virtaamaan.
Täytyy myöntää, että olin täysin keskittynyt tähän.
Tähän mennessä vain muutama on saanut asian laajuuden tietoonsa.
Tavallinen tutkinta muuttui tunneissa suurimmaksi massamurhatutkinnaksi -
Britannian historiassa.
Uutispäälliköt kysyvät: "Mitä muuta voit kertoa?"
Vain tutkivat poliisit ja minä tiesimme yksityiskohdat.
Koska en puhunut muille, lehdistölle ei vuodettu mitään.
Poliisi antoi lehdistölle kaikki tiedot, jotka päätyivät sitten otsikoiksi.
Sitten kuulimme, että kyseinen mies -
oli ylempi toimihenkilö työvoimakeskuksessa,
jossa hän haastatteli ihmisiä.
Hän on työskennellyt puoli vuotta Manpower Services Commissionissa.
Kollegat tuntevat hänet Desinä.
Ajattelin,
että tyyppi on psykopaatti.
Selvästi ennakkoluuloinen kuva luotiin yleisön mieliin,
ennen kuin minua syytettiin rikoksesta, ja media sai hyväksikäyttää tilannetta.
Kuva hirviöstä luotiin,
jotta ihmiset ostaisivat lehtiä.
16 MURHAA KAUHUJEN TALOSSA KAKSI PÄÄTÄ LÖYDETTY
Sanomalehden toimittajaa ei yllätä mikään.
Ihmistä asiat järkyttävät ja yllättävät.
Kun kuulin, että hän tappoi 15 tai 16 ihmistä neljän vuoden aikana,
ajattelin: "Miten tämä voi jatkua neljä vuotta sivistyneessä maassa -
kenenkään tietämättä?"
Puhuimme siitä, millainen ongelma tappajalle -
oli päästä ruumiista eroon.
Miten hän pääsi eroon niin monesta?
Löysimme vain kolmen ruumiin jäänteet Cranley Gardensista.
Kysyin häneltä, missä hän tappoi muut.
Muistin tappaneeni kolme Cranley Gardensissa -
ja muut -
195 Melrose Avenuella.
MELROSE AVENUE
Se ei ole kaukana Cranley Gardensista.
Ulkona oli todella kylmä. Jääkylmä.
Saimme käskyn rikosylikomisariolta kutsuen kaikki hommiin.
"Menemme Melrose Avenuelle.
Ohjeet annetaan siellä."
Emme tienneet, mitä meillä oli vastassa.
Ei valmisteluja. Olimme ensimmäiset.
Niinpä lähdimme.
Mutta kun pääsimme Melrose Avenuelle, rikosta tutkineet poliisit sanoivat:
"Saimme kuulla Dennis Nilsenin asuneen Melrose Avenuella.
Hän on myöntänyt tappaneensa useita ihmisiä,
ja heidät on haudattu puutarhaan."
Kaikki olivat hiljaa.
Sitten saimme vihreät haalarit.
"No niin, Karen. Laita haalarit päälle. Aloita kaivaminen."
Muutama minuutti sitten poliisi saapui talolle pakettiautolla -
mukanaan kuusi poliisia lapioineen, sihteineen ja muine tarvikkeineen.
He kiirehtivät talon takapihalle.
"Etsikää kaikki mahdollinen. Valehteleeko tyyppi vai ei?"
Hän saattoi satuilla.
Nilsen kertoi ruumiiden hävittämissysteemistään.
Laitoin ruumiita lattialautojen alle,
mutta lopulta ne alkoivat haista -
ja mädäntyä. Niihin ilmestyi toukkia.
Yhdessä vaiheessa lattialautojen alla ei ollut tilaa.
Ruumiita oli niin monta.
Hänen piti keksiä jotain.
Puhuin naapurille, joka sanoi muistavansa, että Nilsenillä oli useita kokkoja.
Useimmiten iltaisin, koska olin iltavuorossa.
Siinä kaikki.
Ajattelitko hänen polttavan roskia? -Ajattelin.
…näyttääkö siltä, että ruumiit on poltettu ennen hautaamista?
Se on mahdollista.
Teot alkoivat selvitä.
Hän poltti ne takapihalla,
ja kun jäljellä oli tuhkaa,
hän levitti ne puutarhaan ja kaivoi ne maahan.
Mutta puutarhassa oli ollut säännöllisiä kokkoja.
En tiedä kenenkään valittaneen.
Koko alue on nyt kokonaan eristetty, ja uutisväki käskettiin pois paikalta.
Perääntykää.
Työ oli puuduttavaa, sillä maa oli jäässä.
Epäilin mahdollisuuksiamme.
Ajattelimme, että kaivaisimme sitä vuoden.
Myöhään iltapäivällä jokseenkin apeat poliisit lähtivät -
pudistellen päätään, kun kysyimme, oliko mitään löytynyt.
Sitten ihmettelimme, miksei ollut syntynyt mekkalaa -
kadonneista pojista tai isistä. Niin ei tapahtunut.
Kuin heillä ei olisi ollut väliä.
Keitä uhrit olivat?
Se on lähes mahdoton tehtävä.
NILSEN: TUTKITTEKO LOPUT ASUNNOSTA?
Nilsenin mukaan Cranley Gardensista piti etsiä teekirstua.
MIKSI?
Sieltä löytyi lisää ruumiinosia,
jotka veimme ruumishuoneelle.
Yksi asunnosta löytyneistä palasista oli käsi käsivarsineen.
Otimme kädestä sormenjäljet -
ja hämmästyimme,
kun ne täsmäsivät.
Kyseessä oli nuori mies nimeltä Stephen Sinclair.
Hän oli poliisin rekisterissä, koska hän oli ollut pulassa -
erilaisissa pienissä rikosasioissa,
mutta häntä ei oltu ilmoitettu kadonneeksi.
Pyrimme kaikin tavoin ottamaan yhteyttä perheeseen.
PERTH, SKOTLANTI
Eräänä iltana puhuimme asioista ja hän sanoi haluavansa Lontooseen,
että hän menisi Lontooseen.
Mieheni sanoi: "Stephen, olet hölmö,
koska se ei ole paikka sinunlaisellesi pojalle."
Stephen sanoi lähtevänsä.
Sinclair oli kulkuri, joka oli tullut Skotlannista -
kadoten Lontoon hulinaan.
HORNSEYN POLIISIASEMA
MITEN TAPASIT SINCLAIRIN?
NIELSEN: JOIMME JA JUTUSTELIMME
HÄN SANOI, ETTEI OLLUT SYÖNYT
Alkoi näyttää siltä, että useimmat uhreista olivat…
KALPEA, ONTTO
…kodittomia nuoria…
EPÄSIISTI
…ja rahattomia
KOLHON NÄKÖINEN
RIUTUNUT
NÄLKÄINEN
Se oli sellainen ihmisryhmä.
On katsottava sen aikaista Britanniaa.
KANSAN TYÖPAIKKAMARSSI TOUKOKUU -81
Koko maassa oli korkea työttömyys.
Korkean työttömyyden seurauksena ihmiset siirtyvät Lontooseen joukoittain.
He luulevat, että sen kadut ovat kultaa.
Eivät suinkaan ole,
ja sitten on pulassa.
PÄIVÄN TYÖPAIKAT
Nilsen keräsi uhreja kuin pölynimurilla ikään.
Haavoittuvia nuoria miehiä.
Uhrien tunnistaminen keskittyy Lontoon syrjäytyneisiin nuoriin.
Poliisit arvioivat uhrien olevan alle 21-vuotiaita karkureita,
joita houkuteltiin lupauksella ruoasta ja yöpaikasta.
Antaa omaelämäkerran olla.
Nyt on lounaan aika.
Excusez-moi.
Tervetuloa takaisin. Hain juuri lounaani.
Jonkinlaista currya. Kokit eivät ole kovin kyvykkäitä.
Currya on täydennetty soijalla,
joka toimii proteiinina, lihan korvikkeena.
Heitän päälle karibialaista soosia, joka saattaa lisätä hieman makua.
Maistetaan.
Melko miellyttävää. Yllättävää.
Varmaan se karibialainen soosi. Siitä tuli makua.
Missä olinkaan? Ai niin.
1983.
48 TUNTIA PIDÄTYKSESTÄ
Hyvää iltaa.
37-vuotias virkamies on syytettynä 20-vuotiaan miehen murhasta.
Jäänteet löytyivät talosta Pohjois-Lontoossa aiemmin viikolla.
Dennis Andrew Nilsen joutuu huomenna oikeuteen.
Olin ahtaassa tila-autossa matkalla vankilasta.
Joudun ensimmäistä kertaa ihmisten eteen.
Tiesimme miehen nimen,
muttemme olleet nähneet häntä.
Sitä odotti isoa lihaksikasta miestä.
Vahvaa. Lähes raskaansarjan nyrkkeilijää.
Kaikkialla oli lehdistöä, joka odotti ensimmäistä kuvaa hirviöstä.
Sanoin kuvaajalle: "Hän vetää lakanan päälleen.
Emme näe häntä."
VAIN SYYLLISET PEITTÄVÄT KASVONSA
Mutta hän ei peitellytkään itseään.
Olen mies,
en hirviö.
Kiusallista, eikö?
Olo oli melkein…
Tätä on ikävä sanoa, mutta se oli pettymys.
Voisiko tämä olla se mies?
Hän ei näyttänyt massamurhaajalta.
Miten sellainen mies tekisi sellaista?
Tämä tavallisen näköinen kaveri, jonka ohi kävelee kadulla -
sen kummemmin katsomatta.
Tila-auto ajoi Hornseyn poliisiasemalle, jossa tutkinta jatkuu.
Nyt haluamme tietää jotain Nilsenin kasvatuksesta.
Siitä voi kertoa vain hänen oma perheensä.
ABERDEEN JA KOILLIS-SKOTLANTI
Tiesimme, että hän oli Aberdeenshirestä.
Niinpä tutkimme puhelinluetteloa,
jossa oli vain yksi Nilsen.
Soitin hänen äidilleen ja sanoin:
"Tiedät, että tästä on tehtävä ohjelma."
Hän sanoi: "Ei tänään. Ei huvita."
Sanoin: "Satun olemaan tänään Aberdeenshiressä.
Olisi sääli, jos joutuisimme palaamaan." Hän suostui.
Hänen talonsa ulkopuolella oli pieni huomautus, että -
hänen puutarhansa oli ollut alueen paras puutarha.
Sisällä oli tahratonta.
Ei pölyhiukkastakaan.
Hän meni keittiöön. Hän toi hopeatarjottimella murokeksejä.
ÄITI
Sanoin hänelle:
"Kuule, miltä sinusta… Miltä tuntui, kun kuulit tämän uutisen…"
Hän sanoi…
Yritin miettiä, mikä on voinut mennä pieleen.
Miksi Lontoon väki, joka työskenteli hänen kanssaan,
ei nähnyt mitään?
Tätä on jatkunut pitkään.
Jos hän olisi ollut kotona, olisin huomannut jonkin olevan vialla.
Yleensä ei voi elää ihmisen kanssa näkemättä, että hänellä on jokin vialla.
Tuntemani Dennis ei tekisi näin.
HÄN VALEHTELEE TAAS
Voihan veljet.
Hän oli hiljainen poika. Hän ei ollut nuorena erityinen.
Vain tavallinen hiljainen poika.
Olin sisäisesti levoton poika,
eikä kukaan huomannut.
Muistan sen.
Oli kuin mielessäni olisi pyörinyt filmilaite.
Näen pienen, heikon pojan.
Hänellä on vastassaan vaikutusvaltaiset voimat.
Minusta tuntui, että olen jotenkin erilainen.
Ehkä köyhyys, laihuus ja nuhruinen vaatetus -
olivat ensimmäinen hyökkäys itsetuntoani kohtaan.
Kai se, etten voinut ylpeillä isälläni, oli toinen.
ÄPÄRÄ
PERHEEN HÄPEÄN AIHE
MINUSTA EI OLE VALOKUVIA
Hänen isänsä ei ollut koskaan läheinen perheensä kanssa.
Kasvatin heidät itse.
Minun ja äitini välillä oli suuri kuilu.
HÄN KÄYTTÄYTYI JÄISESTI
Olin välittävä ja tein parhaani.
Hänet kasvatettiin kuten muutkin.
No…
Pirun valheet.
VALHEET
Kun olin kahdeksan tai yhdeksän, kärsin ensimmäistä kertaa rakkaudesta.
Se oli toista, tuntematonta poikaa kohtaan.
Näkemykseni koulutoveristani täyttivät koko tietoisuuteni.
Se oli outo, eloisa ja vakuuttava tilanne,
mutta yhteiskunnan ja kirkon ankarat moraaliperiaatteet -
olivat niin suuria, että sisäiset iloni ja kaipuuni -
oli piilotettava maailmalta.
Miehiä, jotka rakastavat miehiä, kohdellaan suvaitsemattomasti -
ja heidät myös vangitaan.
Montaa meistä inhottaa tämä miesten välinen tanssi.
Homoseksuaalien on elettävä salaista, synkkää elämää.
OLIN ULKOPUOLINEN, ALEMPIARVOINEN, HÄPEISSÄNI
On loukkaavaa ymmärtää, että geneettistä luonnettani -
pidettiin hirviömäisenä ja inhottavana.
En ollut edes toisella kymmenelläni,
ja minua pidettiin rikollisena, ulkopuolisena, kauhistuttavana.
Olin tuomittu rangaistukseen -
luonnon tekemästä rikoksesta.
En saanut olla oma itseni mieleni ulkopuolella.
HORNSEYN POLIISIASEMA
Kuulustelijat antoivat Nilsenin kertoa tarinansa -
painostamatta liikaa, koska hän puhui vapaasti.
MIKSI VEIT IHMISIÄ ASUNTOOSI?
NILSEN: HE HALUSIVAT JUOTAVAA
Ajattelin lyöttäytyä itse Nilsenin seuraan.
Halusin nähdä, muistiko hän mitään lisää -
pubeista, joista sai uhrit mukaansa.
Hän kertoi, että monet niistä -
olivat homobaareja…
GOLDEN LION -BAARI
THE SALISBURY -PUBI
LÄHINNÄ WEST ENDISSÄ
…Lontoon West Endissä.
OLETKO HOMOSEKSUAALI?
Tietysti olen homo,
mutta olen omissa oloissani.
Kukaan ei koskaan myöntäisi olevansa homo.
Joten keskitin ryhmäni Lontoon West Endiin.
Selvisi, että hän iski miehiä homopubeista,
ja kun jotakuta kuvailee -
homotappajaksi, se jää elämään.
Oli todellisuus mitä tahansa, se jää elämään.
Yksinoikeudella!
Homotappaja, sipsutteleva Dennis.
Aivan.
WIMBLEDONIN HOMOYHTEISÖ
Vaikka vuonna 1983 -
suostuvaisia yli 21-vuotiaita ei enää syytettäisi,
homoja ja lesboja syrjittiin.
Britannian yhteiskunnassa oli paljon -
instituutioiden homofobiaa, mukaan lukien lehdistö ja poliisi.
Ja saimme selville, että Nilsen tiesi tämän oikein hyvin.
Istuin teekupposen ääressä Scotland Yardin lehdistötoimiston työntekijän kanssa,
ja hän sanoi: "Uskomaton tarina, sillä hän on yksi meistä."
Hän on entinen kyttä.
Kun kuulimme, että hän oli poliisi…
Ajattelin, että siksi häntä ei saatu aiemmin kiinni.
"Hän on poliisi. Hän on askeleen edellä."
Tunsin kaksi poliisia, jotka olivat olleet hänen kollegoitaan.
Juttua johtava rikosylitarkastaja -
kutsui minut toimistoonsa,
koska hän halusi minun kertovan heille…
RIKOSYLIKONSTAAPELI
…ystävästäni Denniksestä.
Hän pudotti aina katseensa, kun häntä jututti.
Hän vältti katsekontaktia. Yksinäinen susi.
OLIN SUOSITTU
Hänellä oli univormu, mutta hän ei saavuttanut mitään.
Tuskin hän oli siitä kiinnostunut.
IRTISANOUDUIN
Hän lähti ennen kuin sai potkut.
HOMOFOBIAA OLI KAIKKIALLA
Se ei yllättänyt ketään.
HE PYYSIVÄT MINUA HARKITSEMAAN
Läksiäisiä ei ollut.
Ja muutama vuosi myöhemmin ennen kuin hän tappoi ketään,
sain käskyn mennä osoitteeseen tutkimaan väkivallantekoa.
Ensin huomasin, että seinät oli maalattu mustaksi,
joka ei ollut mieleeni.
Olohuoneen ikkuna oli rikki, ja verta oli kaikkialla.
Nuori alaikäinen oli viety osoitteesta sairaalaan.
Hän oli kalpea, laiha poika.
Jos muistan oikein, hän sai yli sata tikkiä.
Pubista hänet oli iskenyt -
mies, jolla oli totinen skottiaksentti.
Poika vietiin asuntoon,
hänelle juotettiin alkoholia, ja sitten hän heräsi -
ja huomasi olevansa alasti, ja tämä mies tuli kohti häntä.
Hädissään hän hyppäsi ikkunan läpi.
Palasin poliisiasemalle, ja tämä skottimies oli siellä.
Ja se oli -
ystäväni Dennis.
Kysyin häneltä: "Miksi tämä poika hyppäsi ikkunan läpi?"
Hän sanoi:
"En tiedä syytä.
Jos sinulla on todisteita, nosta syyte. Jos ei, päästä minut."
Sellainen Dennis oli. Hän tunsi lain.
Sitten huomasimme, että poika oli kadonnut henkilö.
Jututimme hänen vanhempiaan,
mutta hänen isänsä sanoi: "Hän ei mene oikeuteen."
Muistan sanoneeni hänen isälleen:
"Ymmärrätkö, mitä tapahtuu,
jos syytettä ei nosteta? Hän tekee tämän jollekulle toiselle."
He eivät järkähtäneetkään.
Olin vihainen.
En sanonut paljon muuta kuin: "Et tajua, kuinka onnekas olet, Dennis."
Koska hän olisi joutunut vankilaan.
Tahallinen törkeä pahoinpitely. Mahdollinen elinkautinen.
Juttua hoitaessa piti kirjoittaa tietokortti.
Kirjoitin korttiin:
"Mielestäni mies on vaarallinen psykopaatti."
Mietin, mitä olisi tapahtunut, jos syyte olisi silloin nostettu.
Kuka olisi vielä elossa?
Mutta siinä oli häpeätekijä.
He häpesivät.
He halusivat viedä pojan kotiin ja unohtaa koko jutun.
Hän piti itseään taatusti maailman onnekkaimpana ihmisenä.
Hän ei unohtaisi sitä.
KAKSI VIIKKOA PIDÄTYKSEN JÄLKEEN
West Endissä oli tunnelmaa.
Paljon toimintaa, paljon ihmisiä, tapa eksyä.
Se oli täynnä miljonäärejä sekä köyhälistöä.
Yksi ryhmäni poliiseista sanoi: "Jututin pubin väkeä."
He olivat kuvailleet miestä nimeltä Vartija-John.
NRO 13
Nilsen oli jo kertonut Johnista…
ETUNIMI OLI JOHN
…jolla oli pipo, joka näytti vartijan hatulta.
MITEN TAPASIT HÄNET?
Saimme tietää, että Vartija-John tunnettiin miesprostituoituna.
En ollut kuullut miesprostituoiduista.
Yössä on villiä tanssimista.
Se on juhlaa ennen kestejä, joissa jokainen ruokahalu tyydyttyy.
Kaaos tanssin taistelussa tyydyttäen ruokahalut.
Se oli leikkikenttä.
Nilsen sai mitä halusi.
Ne olivat lihamarkkinat.
Menimme West Endin poliisiasemalle.
Heillä oli hakemisto miesprostituoiduista. Heitä oli satoja.
Tunnistimme Vartija-Johnin John Howlettiksi,
ja jututin hänen äitiään.
Howlett oli lähtenyt kotoa omasta tahdostaan.
Hän käytti huumeita, ja he olivat hyväksyneet hänen kuolemansa.
Nilsen tiesi, että jos nuoret prostituoidut katosivat,
he vain katosivat taivaan tuuliin.
Puutarhan kaivaminen helpottui,
mutta oli selvää, että hän ei valehdellut.
Löysimme kymmeniä pieniä luita.
Mikään ei ollut siinä kunnossa, että niistä olisi voinut tunnistaa ketään.
Aloin ajatella, ettemme koskaan saisi selville,
keitä uhrit olivat.
Sitä ajatteli, miten sinne päädyttiin.
"Miten ihmeessä päätyy -
tällaiseksi?"
Poliisi otti yhteyttä.
Desin asunnosta löytyi minun National Insurance -korttini.
Poliisilla oli epäilyksensä minusta, ja siitä miksei -
minua tapettu.
VIISI VUOTTA ENNEN PIDÄTYSTÄ
Oli lämmin ilta.
Pelasin hedelmäpeliä,
ja mies tarkkaili minua takanani.
Näin hänet heijastuksena koneesta.
Hän sanoi: "Tuolla et voita juurikaan."
Sanoin: "Myöhäistä katua."
Hän sanoi: "Joku vei siitä juuri rahat. Haluatko tulla kämpilleni?"
Menimme Melrose Avenuelle,
ja hän laittoi klassista musiikkia soimaan.
Kuka tämä mies on?
Yksikkö laumassa.
Aave yhteiskunnassa.
Millainen hän on?
Kuka ja mikä sai hänet kohti tätä kohtaloa?
Hän kysyi, mistä olin.
Hän kysyi perheestäni. Hän vaikutti lämpimältä,
ja pidin siitä.
Ajattelin, että pidän hänestä, mutten sanonut sitä.
Sanoin olevani Exeteristä Lontoon ulkopuolelta.
Nuorena muutama tiesi homoudestani,
mutta he ajattelivat sen menevän ohi.
Lapset pitivät minua vitsinä,
joten pysyttelin huoneessani.
Halusin olla pimeässä.
Karkasin 14-vuotiaana.
Minulla oli kymmenisen puntaa tai jotain sellaista,
mutta pääsin sillä Lontooseen.
Ajattelin: "Vai tämä on Lontoo."
"Olen Lontoossa. Minua ei tunneta. Voin kadota täällä."
Minulla ei ollut elantoa. En tiennyt, mitä tehdä.
Palelin.
Löysin yöpaikan parkkipaikalta Piccadilly Circuksen takaa.
Näin muiden poikien hengailevan ympäriinsä.
Mietin, mistä oli kyse.
Raha vaihtoi omistajaa.
Miehet suutelivat poikia.
Eräs vanha mies käveli ohi -
ja sanoin meidän olevan lihatiskillä.
Jokainen katuvalo oli maksullisen pojan omistuksessa.
Kaikilla oli lempinimi. Ketään ei taatusti kutsuttu oikealla nimellä.
Kaikki eivät olleet homoja. He vain tekivät sitä rahasta.
Kaikki asiakkaat eivät olleet miellyttäviä.
Mutta se oli selviytymiskeino.
Mutta Des oli ystävällinen. Hyvin ystävällinen.
Eikä tässä kaikki.
Jokin aika sitten ostimme tämän tv:n 360 punnalla.
Stereot 200 punnalla.
Ja undulaatti Hamish. Katsokaa Hamishia. Korvaamaton.
Hän esitteli puutarhaakin.
Muuttaessamme tänne takapiha oli kuin kaatopaikka.
Täällä oli helloja, renkaita ja roskaa. Laastia, puuta ja mitä muuta lienee.
Se oli täynnä roskaa.
Ja me hyvinä kunnon vuokralaisina yritimme kohentaa paikkoja.
Siinä meni kolme kuukautta.
Nyt se on melko siisti. Pieni aita.
Vihanneksia on kasvamassa. Mitä muuta voin sanoa…
Hänellä oli pullollinen Bacardia,
jota hän joi puhuessamme.
Sitten -
menimme petiin.
Minun maailmankaikkeuteni kaunein olento -
on siloteltu, hoikka, nuori mies.
Se näky, hänen loppumaton upeutensa,
lähettää mieleni intohimon kouristuksiin.
Pakkomielteinen mies.
Vahva vietti.
Sykkivä sydän.
Hän ei tiedä tulevaisuudesta.
Ehkä noin kaksi tuntia myöhemmin -
avasin silmäni ja näin savua edessäni,
ja hän istui hajareisin päälläni.
Työnsin häntä taaksepäin.
Kysyin, mistä oli kyse. Hän sanoi: "Kaadoit sähkötakan lattialle."
Kaadoin vettä lattialle ja lähdin, koska olin tolaltani.
Ajattelin, että olin aiheuttanut vahinkoa.
Mutta se ei käynyt järkeen.
Takka ei olisi ollut päällä, koska yö oli lämmin.
Tajusin, että hän yritti tappaa minut.
En tiennyt, kenelle ilmoittaa siitä.
Lontoo oli silloin hyvin homofobinen. Poliisi etenkin.
Lehdistökin.
Joten pysyin hiljaa huoneessa kuten olin tehnyt nuorempanakin.
Hiljaisuus.
Olisin ollut ensimmäinen uhri.
Tämä oli vasta alkua hänelle.
Lontoossa murhauhrien jäänteitä etsineet poliisit -
löysivät tänään "merkittävän määrän ihmisluuta".
Se oli hautausmaa.
Löysimme merkittävän määrän ihmisluita.
Löysimme palan reisiluuta, joka on noin 15 senttiä pitkä.
Luita riitti.
Ei suinkaan useamman tunnin välein,
vaan parin minuutin välein.
Pala sitä, pala tätä. Hampaita.
Takapihaa tutkivat poliisit -
uskovat olevansa lähempänä löytämiensä jäänteiden tunnistamista.
Se oli kuin kauhuelokuva oikeassa elämässä.
Ilmassa oli myös outoa jännitystä, kun jotain sellaista tapahtuu.
Sellaiseen tuntee makaaberia vetoa. Yksityiskohtia haluaa lisää.
Sitä haluaa tietää lisää.
Äitini kertoo erilaisen tarinan.
Poliisilla on mahdollisesti puolen tusinan uhrin nimet…
Se oli ollut uutisissa ja…
Toki olin kiinnostunut. Kuka muka ei ollut?
Se oli kamalaa. Säälin uhrien vanhempia.
Se siitä.
Sitten oveen koputettiin, ja poliisi pyysi päästä sisään.
Kysyin, mistä oli kyse. Minua kehotettiin istumaan.
"Voi luoja."
Se ei käynyt mielessänikään. Sisällä hän näytti minulle kuvan.
Hän kysyi: "Tunnetko hänet?"
"Tietysti tunnen hänet."
Se oli Graham, elämäni rakkaus.
Sitten hän kysyi: "Oletko kuullut miehestä nimeltä Nilsen?"
En silloinkaan yhdistänyt palasia,
koska sanottiin, että Nilsen jahtasi kodittomia homoja.
Siitä päättelin, että… Se ei voinut olla hän. Hän ei ollut homo.
Sitten minulta kysyttiin äskettäisestä hammashoidosta.
Mietin,
miksi minulta kysyttiin hammaskartoista, hampaista ja leuoista.
Sitten älysin.
Graham osti minulle levyjä.
Hän osti minulle Fat Larry's Bandin levyn nimeltä "Zoom".
Graham tulee siitä aina mieleeni.
Se oli viimeinen levy, jonka hän osti minulle.
Toki meillä oli ongelmamme.
Perheeni oli köyhä ollessani lapsi.
Se oli perhe, ja rakastimme äitiämme. Mutta muistot eivät ole hauskoja.
Riitelimme huumeista.
Oli 31. lokakuuta,
ja Graham lupasi aamulla, ettei ottaisi huumeita.
Tiesin heti, että hän oli ottanut jotain.
Suutuin hänelle.
Sanoin hänelle todella rumasti.
Todella.
Sanoin: "Jos otat vielä jotain, älä helvetissä tule ikinä takaisin."
Juuri niin tapahtui.
Hän ei koskaan palannut.
Joten…
Niin.
Olin tulossa kotiin -
lähistön karkkikaupasta -
ja kävellessäni tiellä kuulin huutoa.
Jostain syystä tiesin, että se oli äitini ääni -
ja hän oli tuskissaan.
Menimme sisään, ja äitini itki keittiössä.
Dennis Nilsen oli murhannut isäni.
Toimittajat olivat barbaarisia.
He sanoivat uhrien olevan kodittomia homoja.
Eivät olleet.
Heitä ei saa niputtaa yhteen pinoon. He olivat yksilöitä.
Soitin lehtiin ja kerroin mielipiteeni.
Sitten ovelle tuli lehdistöä. Se oli kamalaa.
Yksi toimittajista kysyi, tiesinkö kaikki faktat.
Sanoin tietäväni vain poliisin kertoman.
Minulta kysyttiin, enkö tiennyt, mitä tapahtui jälkikäteen.
"Se ei ole kovin mukavaa. Haluatko, että kerron?"
Halusin.
KUULUSTELUPÖYTÄKIRJA
Minun oli pakko tietää.
NRO 14
Nilsen oli West Endissä.
KÄVELIN KULMAN TAKAA
TÖRMÄSIN MIEHEEN
Graham oli yrittänyt saada taksia, mutta kukaan ei ollut pysähtynyt,
koska hän hoiperteli.
SAIN TAKSIN
Nilsen vei hänet kotiinsa.
CRANLEY GARDENSIIN
Nilsen meni hänen taakseen…
JATKA
ETENIN
…ja kuristi hänet.
MUISTAN HÄNEN KUOLLEEN
KAI SE OLIN MINÄ
Niin hän sanoi.
Sitten hän istutti Grahamin nojatuoliin kahdeksi päiväksi, kun hän kävi töissä.
Hän istui ruumiin vieressä sohvalla, ja he katsoivat tv:tä.
Kolmantena iltana Nilsen riisui hänet alasti,
nosti hänet peilipöydän eteen ja piteli häntä takaapäin.
Nilsen peitti hänet talkilla ja masturboi hänen päälleen.
Teeskentelin, ettei niin tapahtunut. Hän otti yliannostuksen ja kuoli.
Mutta ajatuksia ei voi sammuttaa.
Se on mahdotonta.
Miksi niin tekisi?
Edes eläimelle. Miksi?
Tweetles, onko olosi parempi?
Sillä on hengitystieinfektio.
Niin.
Sain eilen kirjeen toimittajalta, joka kalasteli tarinaa.
"Kirjoitat omaelämäkertaa…"
Jankuti, jankuti.
"Mitä sanot siinä?"
Jankuti, jankuti.
Olin nuori tutkiva toimittaja. Olin täysin kokematon.
Eräs aamu luin lehdestä…
NILSENIN MURHAKIRJA
…erään sarjamurhaajan tappaneen 15 ihmistä,
ja nyt hän kirjoitti omaelämäkertaansa vankilassa.
TOIMITTAJA
Kiinnostuin.
PAHAN SIVUT
Aloin kirjoittaa Nilsenille.
"Hyvä herra Nilsen, uskon, että kirjastanne -
tulee kriminologian tärkeimpiä töitä.
Haluaisin kertoa siitä sanomalehdessä."
Viikon kuluttua tämä kirje saapui.
Ensimmäisenä huomasin, kuinka kovaa kynää oli painettu paperiin.
Kuin hän haluaisi epätoivoisesti kertoa tarinansa.
"Hyvä Russ, kiitos kirjeestäsi. Mitenkö oikeutan kirjan julkaisun?
Haluan lainata vanhaa hyvää Oscaria.
'Kirjassa ei ole mitään moraalista tai moraalitonta.
Se on joko hyvin tai huonosti kirjoitettu.'"
Kun sain osia kirjasta, laatikoittain nauhoja ja käsikirjoituksia,
soitin päätoimittajalleni The Sunday Times Magazinessa:
"Et usko, mitä sain."
Mielenkiintoiset asiat liittyivät isoisään.
Palaan aina isoisäni, Andrew Whyten, arvoituksen pariin.
Olen katsellut hänen nuoruuskuvaansa.
Kuvassa hän on kersantti ensimmäisessä maailmansodassa.
Muistan leikkineeni hänen mitaleillaan,
jotka hän sai kuningas Yrjö V:n palvelemisesta.
Hän piti ukistaan.
Kuvittelen heidät yhdessä.
Hän vei Denniksen kaikkialle mukanaan.
Heidän välillään oli jotain suurta.
Minulle hän oli mahtava mies.
Hänen 62 vuoden laaja kokemuksensa -
on liian suuri tälle lyhyelle kertomukselle,
mutta hän jätti minuun pysyvän jäljen.
Isoisä kuoli yhtäkkiä ollessani viisivuotias.
Hän näki ukkinsa makaavan arkussa,
eivätkä uskonnolliset ihmiset puhu kuolemasta.
Kuolleiden sanotaan menneen parempaan paikkaan.
Hän sanoi: "Hän vei minut kaikkialle,
miksei hän vienyt minua siihen parempaan paikkaan?"
Hänen mukaansa, kun hän näki isoisänsä ruumiin,
hänen ajatuksensa rakkaudesta ja kuolemasta yhdistyivät.
VARTTUESSANI
ETSIN
ISOISÄÄ
Hänen äkillinen katoamisensa jätti tyhjiön tietoisuuteeni,
jonka täytin mielikuvituksellani.
Mikä tapa viettää joulu!
Koska on juhlakausi, minun pitäisi polttaa pössyt.
Vuosia myöhemmin Nilsen pohti elämäänsä.
Pikkuruista taikaa.
Koska hän sai kuulemma kannabista vankilassa.
Voi pojat.
Herran tähden.
Olen pilvessä kuin leija.
Minulla on täällä koskettimet.
Pienet kannettavat koskettimet. 1980-luvun vintagea.
Tässä miellyttävässä eristyneisyydessä -
voin maalata musiikilla kaikki tunteideni sävyt.
Ojennan tärisevät käteni koskettimille.
"Sitten seurasi kahdeksan tunnin trippi.
Se avautui kuin elokuva laajakuvassa ja Dolbyn stereoäänillä -
kaikissa väreissään.
Vuosien ajan ajatus isoisästäni lojui ratkaisemattomana -
alitajuntani verhon alla.
Muistan etäisesti sen betonisen vartioloukon,
jossa minun ja isoisäni välillä tapahtui outoja asioita.
On kamalaa myöntää,
että ainoa kunnon kosketus, jonka sain kehitysvuosinani,
oli kivulias ja hämmentävä paradoksaalinen syleily -
pedofiililtä."
PEDOFIILI
Hiljaisuus.
Mutta hänen elämänsä merkittävin käännekohta oli se,
kun hänestä tuli armeijan kokki.
Silloin Nilsenillä oli ensimmäistä kertaa oma huone.
Hän riisui itsensä alasti -
ja hieroi itseensä talkkia.
Hän katsoi itseään peilistä kuin nähden ruumiin.
Loin fantasiahahmon tarpeisiini.
Minä olen hän ja hän on minä.
Hänellä oli lähes taatusti fantasioissaan -
ajatus, miten tehdä siitä totta.
KAHDEKSAN KUUKAUTTA PIDÄTYKSESTÄ
Dennis Nilsen joutuu oikeuteen Old Baileyyn.
Neljä uutta murhasyytettä nostettiin häntä vastaan tässä kuussa.
Old Baileyn oikeudenkäyntiin mennessä olimme tunnistaneet seitsemän uhria.
Osa heistä oli kodittomia miehiä. Vain osa oli homoja.
He olivat vain kuljeskelemassa,
mutta yksi yhteys oli.
Nilsen tiesi, että jos he katosivat, kukaan ei huomaisi kovinkaan pian.
Uhrit olivat nuoria miehiä.
Martyn Duffey Wirralista.
Malcolm Barlow Rotherhamista.
Kenneth Ockenden, 26-vuotias kanadalainen opiskelija,
joka vieraili täällä kolme vuotta sitten.
William Sutherland Edinburghista…
En pääse siitä yli.
WILLIAM SUTHERLANDIN ÄITI
Onko teillä varoituksen sanaa -
Lontooseen lähtöä harkitsevien nuorten vanhemmille?
Älkää menkö.
Se on julma ja kamala paikka.
Poliisi kertoi oikeudenkäynnin alkavan:
"Kehottaisimme sinua pysymään poissa,
koska siellä puhutaan Grahamista, ja heillä on -
Nilsenin murhien tekovälineet siellä."
Päätin mennä.
Minulla oli pakottava tarve mennä.
Se oli… Minun mielessäni -
kunnioitin sillä Grahamia viimeistä kertaa.
Tavallaan -
hyvästelin hänet.
En halunnut…
En halunnut, että hänestä puhutaan ilman omaisia paikalla,
joten halusin…
Minun piti mennä. Ja meninkin.
Maanantai, 24. lokakuuta.
Olin matkalla oikeudenkäyntiini keskusrikostuomioistuimeen Old Baileyyn.
Tänään on tuomiopäivä.
Keskusrikostuomioistuin on maailman kuuluisin oikeus.
Se on teatteri.
…absurdi teatteri.
Roolit on kirjoitettu.
Näyttelijät selvittävät kurkkujaan oratoriseen tuotokseensa.
Muistan, kun hän kiipesi rappusia Old Baileyn oikeussaliin.
…kaikki katsoivat häntä.
Odotimme, että hän tunnustaisi syyllisyytensä.
Voin kuvitella Panavisionin kameran -
kiertäen oikeussalia nostimen päässä.
Jos hän tunnustaa, oikeudenkäyntiä ei ole, mutta toimittajat pettyisivät,
koska tarinaa ei ole. Se siitä jutusta.
Old Baileyssä Dennis Nilsen vakuuttaa syyttömyyttään.
SYYTÖN
Uskomatonta. Hänen ilmeensä ei värähtänytkään.
Mietin, onko hän edes ihminen.
Hiljaa oikeudessa!
Hiljaisuus.
Olitko koskaan ennen puolustanut sarjamurhaajaa?
En.
Enkä sen jälkeen.
ASIANAJAJA
Paitsi Krayn veljeksiä.
Tavallisen ihmisen näkökulmasta katsottuna -
tämä käytös oli pähkähullua.
Ei ollut epäilystäkään,
etteikö kaveri ollut häiriintynyt.
Mutta mietin, oliko hän liian hullu -
joutuakseen elinkautiseen murhasta?
On sanottu, että jos hän käyttäytyi normaalisti…
Olihan hän kuitenkin virkamies työvoima-alalla -
ja hän oli ollut poliisi.
Jos hän kykeni järkevään käyttäytymiseen, hän ei ole hullu.
Mutta lain mukaan -
voi käyttäytyä usein täysin normaalisti,
mutta sitten tapon aikana voi olla mielenvikainen.
Sitten palaa normaaliksi.
Silloin vastuu pienenee,
ja kyseessä on tappo.
En halua hänen olevan hullu. Haluan hänen maksavan.
Antaa hänen maksaa. Laittakaa hänet vastuuseen.
Syyttäjän mukaan Nilsen ei ole hullu tai mielisairas.
"Hänen mielensä on epänormaali,
mutta hänen vastuunsa teoista ei ollut heikentynyt.
Hän tiesi, mitä teki."
Nilsen kertoi poliisille vieneensä useita ihmisiä asunnolleen -
ja tappaneensa vain osan.
Meidän piti todistaa suunnitelmallisuus mennä iskemään uhreja West Endiin,
ja siitä meille syntyi paniikki.
Etsimme tarkkaan ihmisiä, joiden kanssa Nilsen oli vain juonut.
"Oletko tavannut tyypin? Menitkö hänen luokseen? "
Mutta vuonna 1983?
Se oli mahdotonta.
Sellaiseen teatteriin en halunnut.
Koko maailma näkisi minut.
En halunnut kaikkien tietävän homoudestani.
En halunnut sitä.
Miksi minun pitäisi käydä se läpi jonkun toisen tekojen tähden?
Minua varoitettiin etukäteen,
että asianajaja repisi minut kappaleiksi ja paljastaisi elämäni.
En siis halunnut sotkeutua asiaan enempää.
Kun lopulta löysimme osan miehistä,
he pelkäsivät ihmisten pitävän heitä homoina.
Ongelmana oli, että lehdistö keskittyi siihen tutkinnan puoleen.
Mieleni kääntyy nyt yhteen iltaan.
VUONNA 1982 TAPASIN
Tapasin kaltaiseni vaeltavan luonteen.
CARL STOTTORIN
Nilsen oli puhunut nuoresta miehestä nimeltä Carl Stottor,
joka oli selvinnyt.
Olin nähnyt Carl Stottorin nimen omaelämäkerrassa,
joten minusta oli tärkeää, että tutustuisin selviytyneen tarinaan.
Järjestimme tapaamisen hänen asunnolleen meren rannalla.
Yritän laittaa sinut Nilsenin tarinan kontekstiin.
Kuinka paljon muistat tapahtumaa edeltäneestä illasta?
Olin yksin.
Se oli homopubi, ja hän kysyi, saisiko liittyä seuraan.
Hänen kanssaan oli miellyttävää jutella.
Otimme taksin ja menimme Cranley Gardensiin.
Juttelimme vain. Hän kaatoi lasiin Bacardia,
ja päädyimme petiin.
Ennen kuin menimme petiin,
hän sanoi: "Varo. Saatat jäädä jumiin makuupussin vetoketjuun."
Vetoketju oli rikki. -Selvä.
Mutta olin väsynyt, joten syleilimme, ja minä nukahdin.
Yhtäkkiä minulla oli kylmä.
Sitten tajusin, että olin kylmässä kylvyssä.
Yritin nousta, ja hän työnsi minut takaisin.
Pääsin pintaan kolmesti ja sanoin: "Pyydän, ei enää."
Makasin siellä vain. En jaksanut enää taistella.
Vedin vettä henkeeni.
Se oli kuin hengittäisi kiinteää ilmaa.
Muistan ajatelleeni: "Sinä kuolet.
Tältä se tuntuu."
Taistelun loppu.
Olemme moraalisia otuksia haluinemme ja omatuntoinemme.
Olen sekä vahva että heikko.
Enkelimäinen ja demoninen.
Se viileä käsi, joka rauhoittaa kuumeista otsaa,
mutta myös se epätoivoinen, raivoisa käsi kurkulla.
Sekä elämän että kuoleman airut.
ELVYTIN HÄNET
Muistan tulleeni tajuihini, ja sen kivun.
Tuskin sain henkeä. Se oli kamalaa.
Olin hämilläni. En muistanut mitään.
Tiesin, että joku yritti tappaa minut.
Menin poliisin pakeille.
Minua ei uskottu.
Heitä ei kiinnostanut. Minua pidettiin hölmönä hinttinä,
draamailijana.
Carl Stottor meni poliisin pakeille, mutta mitään ei tehty.
Sitten selvisi, että heitä oli noin viisi.
He tekivät ilmoituksen poliisille -
tai yrittivät tehdä, mutta heitä kohdeltiin väheksyen.
Toimiin ei ryhdytty.
Ajattelin, että ehkä he ovat oikeassa. Hehän ovat ammattilaisia.
"Syy on minun.
Kuvittelin sen."
Nilsen antoi heille tietoja, joiden perusteella he löysivät sinut.
Minua haastatteleva rikostutkija sanoi: "Haluamme kysyä pari kysymystä.
Tunnetko Dennis Nilsenin?"
Sanoin: "En."
"Oletko käynyt Cranley Gardensissa?" Kysyin: "Missä se on?"
"Selvä. Vielä yksi kysymys.
Makuupussi."
Aloin täristä.
Kaikki palasi mieleeni.
Kaikki.
Yksityiskohtaisesti.
Se oli Nilsen.
Hän kuristi minua makuupussin vetoketjulla.
Ennen kuin menimme petiin,
hän sanoi: "Varo. Saatat jäädä jumiin makuupussin vetoketjuun."
Mutta varoittamalla minua hän jo suunnitteli kuolemaani.
Jos hän ei onnistuisi, hänellä oli alibi.
Hän tiesi, mitä teki. Hän ei ollut psykoottinen.
Hän hallitsi tilannetta.
Yksinkertainen syy, miksi olen elossa,
on se, että Nilsenillä ei ollut enää tilaa lattialautojen alla.
Carl Stottorin tarina todisti Nilsenin suunnitelmallisuuden.
Suurin osa uhreista kertoi tarinansa, mutta eivät halunneet todistajiksi.
Näille nuorille miehille julkitulo olisi ollut hirveää.
Heitä olisi parjattu.
Olen ollut oikeudessa satoja kertoja. Todistajat revitään kappaleiksi.
Ihmiset eivät siis halua siihen asemaan.
Inhosin tapaa, jolla lehdistö väitti,
että kaikki Nilsenin uhrit olivat katulapsia -
ja säälittäviä homoseksuaaleja. Se oli kamalaa.
Ajattelin: "Ei. Minulla on arvoni."
Tietyllä tapaa minun on kiitettävä Nilseniä siitä,
koska jos en olisi käynyt lähellä kuolemaa,
en olisi tiennyt.
Pelättävä on vain itse pelkoa.
Mitään muuta pelättävää ei ole.
Nilsenin oikeudenkäynnin toisena päivänä -
syyttäjä on jatkanut tapauksen luonnostelua.
Carl Stottor kertoi menneensä petiin Nilsenin kanssa -
ja heränneensä pystymättä hengittämään, tuntien kurkullaan painetta.
Hiljaisella äänellä hän kertoi Nilsenin kuiskanneen: "Pysy aloillasi."
Minun on vain ihailtava -
heidän rohkeuttaan ja luonteensa lujuutta tulla julki.
Ajattelin:
"Sinä hukut. Tämä mies murhaa sinut. Tältä se tuntuu, ja sinä kuolet."
Old Baileyssä Dennis Nilsenin entiset kumppanit -
ovat kertoneet väitetyistä murhayrityksistä.
"OLEN TAPPANUT OMAN PETONI"
Ajattelin itsekseni, että tästä on selvittävä.
Ajattelin: "Voin kohdata mitä vain. Antaa tulla."
Menin siis oikeudenkäyntiin.
Nukahdin ja heräsin noin puoli neljä aamulla,
ja hän oli vierelläni.
Kysyin, mitä hän teki, ja hän sanoi minun kaataneen takan.
Löysin vapauden. Kykenen ilmaisemaan itseäni enemmän.
En piilottele tunteitani.
Se on hienoa.
Old Baileyssä valamiehistö on vetäytynyt harkitsemaan Nilsenin tapauksen tuomiota.
Jos kuulemme lisää Nilsenin oikeudenkäynnistä,
toimitamme uutiset teille mahdollisimman pian.
Miten oikeudenkäyntiä voi kuvailla?
Kymmenen päivää höpötystä, joka on muka täynnä oleellisia todisteita.
Oikeuteen palatessaan he olivat päätyneet -
tuomioon murhista ja kahdesta murhan yrityksestä.
Kymmenen valamiestä oli samaa mieltä, kaksi ei.
Puheenjohtaja vastasi, että he olivat päätyneet -
syyllisyyteen kuudessa murhasyytteessä.
Valamiehistö on -
päätynyt kantaan, että Nilsen on vastuussa -
eikä mielenvikainen.
OUTOJA TARINOITA NILSENIN MIELESSÄ
Kaikki jutussa mukana olleet päätyvät kantaan,
että Nilsen oli paha eikä hullu.
Hänet on tunnettava tarpeeksi kauan.
Kuin Ozin velho verhon takana.
Jäljelle jää vain törkykasa.
Nilsen pystyi maalaamaan elävän kuvan -
romanttisesta ulkopuolisesta hahmosta,
jolloin on vaikea uskoa hänen tappaneen pahuuttaan.
Hänen piti nähdä itsensä tietyllä tavalla.
Isoisän tarina on mahdollinen, mutta siitä ei ole todisteita.
Minusta tuntuu väkisinkin, että hän yrittää löytää vihollishahmon -
itsensä sijaan, jotta voisi syyttää muita.
Tänään minut luokiteltiin korkean vaaran luokkaan.
"Käytöksesi on tyydyttävää.
Raportit kuvaavat sinua kuitenkin kylmäksi ja laskelmoivaksi yksilöksi,
joka ei ole osoittanut katumusta rikoksistaan.
Emme suosittele alentamaan vaaraluokkaa katumuksen puutteen vuoksi."
Niinpä otin tehtäväkseni -
esittää lyhyen kommentin.
"Tämä raportti on poliittisesti korrekti,
ennakkoluuloinen hyökkäys, jota voi odottaa virkamiehiltä,
jotka haluavat kasvattaa hirviömyyttiä sen sijaan, että olisivat puolueettomia…
Yhteiskunta ei luonut Nilseniä. Niin hän haluaisi ihmisten uskovan.
Mutta meidän on vielä otettava vastuu -
luomastamme ennakkoluuloisesta yhteiskunnasta,
joka antoi hänelle tilaisuuden tappaa yhä uudelleen.
Se oli helppoa.
Hän tiesi kokemuksistaan ja olosuhteistaan,
ettei kukaan välittänyt.
Vannon, että jos ruumiinosat eivät olisi jumittuneet viemäriin -
aiheuttaen ongelmia muille asukkaille,
hän olisi tappanut vielä vuosia.
Hänet pysäytettiin vain,
koska hänen tekonsa aiheuttivat ongelmia muille.
Se ei liity uhreihin.
POLIISI TUNNISTI VAIN KAHDEKSAN NILSENIN UHRIA
Shane tuli kertomaan.
Olin sängyssä. "Nilsen on kuollut."
"Älä valehtele." Hän sanoi: "On hän."
En maininnut sitä enää, koska -
sillä ei ollut merkitystä.
Sanomalehdet kyselivät taas: "Mitä mieltä olet hirviön kuolemasta?"
"En mitään. En ajattele häntä.
Hän ei tee minusta uhria edes kuolleena."
Tiedättekö?
Toivon vain, ettei hän tapaa Grahamia, koska Graham olisi raitis.
Tekstitys: Minea Laakkonen