Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Héroes!
-Prvo, dobra večer svima. -Bok!
Onda, da vas prvo predstavimo?
Mi vas znamo, ali drugi vas ne znaju.
-Ja sam Joaquín. Sviram bas. -Ja sam Juan. Gitara.
Ja sam Enrique, pjevač.
Ja sam Pedro.
Htjeli bismo da svatko može biti publika benda Héroes del Silencio.
Ne bismo se htjeli obraćati samo tinejdžerkama ili 40-godišnjacima,
underground kulturi, avangardi ili komu god.
Htjeli bismo doprijeti do svih vrsta publike.
Ne želimo se svesti na zadani okvir.
Koji žanr najbolje opisuje vašu glazbu?
Još se nismo odlučili za stil.
Malo je prerano za to, zar ne?
Kad budemo imali šest-sedam albuma, znat ćemo manje-više što želimo.
Još nam nije posve jasno tko smo. Kakav smo bend.
Još nismo dovoljno svjesni sebe.
Kako je nastao bend?
Kao većina drugih.
Okupili smo se i počeli raditi na demo snimkama
i slati videosnimke diskografskim kućama nadajući se ugovoru u Madridu
jer je u Zaragozi to malo teže.
Smatrate li se herojima?
Héroes!
Prašina, magla, vjetar, sunce
A gdje vode ima, voćnjak
Na sjeveru Pirineji
To je zemlja Aragon
Na sjeveru Pirineji Na jugu tihe planine
A središtem teče Ebro
To je zemlja Aragon…
PROLJEĆE 1984.
Prašina, magla, vjetar, sunce.
Grad okružen pustinjom,
daleko od kulturnog procvata velikih španjolskih gradova.
Ovdje se nije lako probiti kao rock zvijezda.
Ali nešto se u Zaragozi mijenja.
Više od 50 aragonskih bendova već se prijavilo
na događaj bez presedana u ovom gradu.
Prva Izložba popa, rocka i drugih stvari napokon je počela.
Ta pristojna cura…
U protekla tri dana više od 25 000 mladih uživalo je
u takozvanom "Zaragoskom pokretu".
Ne mogu ti dati srce…
Kulturna katarza u kraju u koji rock nije dobro došao
i gdje mladi sanjari izgledaju…
Više me nemoj zvati…
Jedan od najzanimljivijih dijelova Izložbe
štandovi su s piratskim i nezavisnim snimkama.
Mlade diskografske kuće izazvale su međunarodne…
Naravno da se sjećam. 1984. svirao sam na izložbi
s Proceso Entrópicom.
Mrtvi pepeo na tvojoj koži
Nove ljuske od zlata
Kazna za nelojalnost…
Polijepili su plakate po cijelom gradu. Posvuda: Zumo de Vidrio.
Otkako sam te vidio, ne mogu razmišljati…
Članovi Héroesa svirali su u različitim bendovima.
Nekoliko dana svirao sam s bendovima Edición Fríja i Tres de Ellos.
-Pedro je svirao s Los Modosima. -Ne.
Nisam bio ondje. Bio sam premlad.
Ivan Pavao II. dira mi picu !
Ivane Pavle II., želim ti biti prijateljica
Želim da mi diraš picu !
Tako će i u Zaragozi biti važna scena, a ne samo u Madridu i Barceloni.
Vrijeme će pokazati tko će ostati.
Važno da ima entuzijazma, ambicije i nešto za svakog.
Tad smo prvi put vidjeli
da se u Zaragozi događa nešto moćno.
Svi se slažu da izložba nije mogla biti pozitivnije iskustvo.
Matías Uribe napisao je za novine da su Zumo de Vidrio dobri.
ZUMO DE VIDRIO: PO NAŠEMU MIŠLJENJU NAJBOLJI
Bilo je sjajno pročitati
da smo dobri, a zapravo smo bili sranje.
Upoznali su me sa Juanom
u baru Los Navarros u Zaragozi.
Netko je ondje rekao:
"Juan svira u bendu Zumo de Vidrio."
Tražili su basista i rekao sam da ću doći na iduću probu.
Pojavio sam se s pojačalom i basom.
Nekoliko dana poslije
pjevač, Juanov bratić, nije došao na probu.
I dok smo čekali,
počeo sam svirati pjesmu Davida Bowieja.
Gledao sam i rekao: "Ovaj zna pjevati."
U tami nikad
Glas nema smisla…
Postalo mi je jasno i rekao sam:
"Moramo osnovati pravi, ozbiljan bend."
Bili smo vrlo mladi i radili na mnogo projekata
jer smo mislili da moramo raditi pomalo od svega
kako bismo našli i glazbenike i glazbu.
Jedan dan smo imali kasetofon.
Stavili smo u njega kasetu i odmah…
"HÉROE DE LEYENDA", PRVI DEMO, 1984.
U njegovim beživotnim očima…
Odnijeli smo vrpcu Cachiju na Radiju Zaragozi.
"Mi smo bend iz Zaragoze." Ovako me pogledao.
Što je značilo: "Poslušat ću."
Dan-dva nakon toga
slušao sam emisiju El selector u tri popodne i tip je rekao:
Završavamo sjajnom pjesmom Héroes del Silencija.
Pozdrav od Cachija. Puse i do slušanja!
To mi je bio najsretniji dan u životu.
Kad smo prvi put trebali govoriti na radiju,
odlučili smo se nazvati po pjesmi.
Kažete da je "Héroe de Leyenda" nešto poput himne benda?
Govori li o tome tko ste zapravo?
Pjesma "Héroe de Leyenda" prvo se zvala "Héroes del Silencio."
Odatle nam ime.
Tekst govori o tome što naše ime znači.
Tišina je sve
Junak u svom vlastitom zaboravu…
Slučajno sam počeo pjevati.
Ali zbog te promjene, što sam postao i pjevač i basist,
počeo sam uživati i u pisanju tekstova.
Osjećam zemlju ispod trijema
Netko ulazi kroz prozor
Zaboravljen…
Otkrio sam ulogu frontmena.
Ali to je išlo postupno. Prvo sam bio basist i pjevač.
Bio sam vezan za mikrofon.
S vremenom smo odlučili
potražiti basista kako bih bio slobodniji na pozornici.
Jurim prebrzo…
Vježbali smo jedni uz druge.
Ne možeš me uhvatiti…
Susretali smo se na probama ili bismo u obližnjem kafiću pili kavu.
Već su imali repertoar. Pjesme su im zvučale bolje nego naše.
Edición Fría je svirao puno obrada Cureovih pjesama.
Imali smo dobre pjesme, ali ja sam pjevao.
Dakle, nije zvučalo sjajno.
Igraš se sa slikama
Kad netko krikne, padnu…
Shvatiš da ti to možeš.
Snimiti album, svirati na većim gažama nego prije.
Juanov brat Pedro koncentrirao se na studij medicine
i htio se tome posvetiti pa smo morali potražiti bubnjara.
Počeo sam ih slušati u slavnoj Cachijevoj radioemisiji.
Nedugo poslije tražili su bubnjara.
Motao sam se onuda, gledao njihove probe.
Bio sam oduševljen. Tada sam svirao s Los Modosima.
Na isto mjesto gdje sam upoznao tebe…
"Ti si bubnjar! Dođi svirati s nama."
Sjeo sam i rekao: "O, mili Bože.
Sveta majko Božja."
I zasvirao.
Iguana
Iguana…
Imali su velike nade.
Odustali su od škole kako bi se posvetili glazbi.
Jako su se trudili.
Salamanca je trenutačno glavni grad popa!
Ovdje se održava 26. Festival Radiocadena.
Ove godine prvi put je posvećen pop glazbi.
Održavalo se državno natjecanje bendova iz cijele Španjolske.
Došli smo, smjestili su nas u hotel. Svuda je bilo novinara.
Kad smo trebali nastupiti, rekao sam Cachiju:
"Daj mi svoju odjeću. Izgledaš kao neki čudak."
Izašao sam izgledajući kao… Ne znam kako.
Premda zrak Ne zna što se događa
Vjetar
Vjetar će te odnijeti
Ne čujem ti glas
Uvijek je daleko
Tako je daleko…
Festival je bio krcat. Bilo je 429 sudionika.
Zatim su glasovali svi gradovi.
Prošli smo u polufinale i završili na drugome mjestu.
Matías tvrdi da je natjecanje bilo namješteno.
Pisao je članke pune kritike u El Heraldu
zato što nismo pobijedili.
Bio sam jako ljut.
Namješteno je!
Nisu gledali bendove nego su za stolom jeli i pili.
GLAZBENI NOVINAR
Bili su u restoranu s balkonom
s kojeg se daleko vidjela pozornica.
Ondje je bio žiri i potpuno ih je ignorirao.
Tada smo to smatrali porazom.
A bili smo drugi.
To je bolji plasman od većine španjolskih predstavnika na Euroviziji.
Nismo pobijedili, ali smo rekli da ćemo pobijediti idući put.
To se nikad nije ostvarilo, ali imali smo najbolju namjeru.
Postali smo jači jer smo željeli više.
Premda zrak Ne zna što se događa
Vjetar…
Je li bilo teško doći dovde?
Je li teško bendu kao što ste vi? Iz Aragona ste, zar ne?
Da, teško je jer nismo iz velikoga grada.
To se najbolje vidi po tome što nema lovaca na talente.
Ljudi ne traže demo snimke bendova izvan velikih gradova.
Ondje nitko ne traži nove bendove.
Pop je u Španjolskoj bio nezanimljiv.
Tekstovi pjesama…
Ja sam tomu doprinio jer sam bio u Olé Oléu.
Jurim
I ne mogu stati…
Htio sam malo razgranati karijeru.
Predložio sam Robertu suradnju.
Pitao sam ga što želi. "Biti producent."
Kažem: "Nikada to nisam radio." "Ni ja, ali imam sreće."
Reci kada, kada…
"Slušao sam bend iz Zaragoze
koji će ti se vjerojatno svidjeti."
Poslali su vrpcu s četiri-pet pjesama
koje sam doma pozorno poslušao.
Nisam bio impresioniran.
"Sigurno ima nešto u njima. Poslušaj ih opet."
Poslušali smo opet jer je taj bend navodno bio sjajan.
Enrique i Juan su me često zvali.
Pozvali su me na gažu u Zaragozi u En Brutu.
Tako smo otišli u Zaragozu
i odmah sam primijetio da se ljudi tuku da uđu.
Zbog benda iz Zaragoze. "Što je ovo?" rekoh.
Tišina !
Čuo sam glas
Možda me se netko sjeća
Ne mogu. Tragično svjetlo…
Svidjeli su se i meni i Robertu. Otišli smo ravno u garderobu…
…da razgovaramo s njima i lažemo im.
"Pokušat ću vam osigurati ugovor,
ovo-ono…"
Nama su rasle zazubice.
Imao sam dovoljno iskustva kao umjetnik
da znam što treba poduzeti kako bi mogao postojati.
Oni su htjeli postojati.
I ne sjećam se
Prizora vaših duša koje griješe…
Trebalo nam je dugo…
A druge diskografske kuće
nisu uopće obraćale pozornost na nas.
Govorili su: "Što će vam oni? Oni nisu…"
Tada je popularan bio tehno pop.
Govorili su nam da bendovi koji sviraju gitare nisu u modi.
PolyGram je rekao da su nezanimljivi, čudni.
Warner da su isti kao La Unión.
Ignorirali su nas CBS i druge tvrtke, čak i male.
Nitko nije obraćao pozornost na nas.
Na kraju, godinu dana poslije,
završio sam u EMI-ju i otišao direktoru svoje tvrtke.
Rekao sam mu: "Rafa,
moraš me poslušati. Moraš ovo snimiti.
Snimi prvo singl. Maksi singl ako želiš.
Ako se proda u više od 5000 primjeraka, ponudit ću ti pristojan ugovor."
Budžet je bio jako malen. Zamislite!
Dali su nam da snimamo
večer ili dvije nakon benda koji je tada snimao za Hispavox.
Rekli su da odemo u studio. Snimali su Cantores de Híspalis.
Copla je nastala kako bi narod plesao…
Kad su Los Marismeños završili sa snimanjem…
Morali smo uletjeti, postaviti opremu,
snimiti što brže možemo…
Na svu sreću,
bio sam pametan pa sam zaposlio engleskog ton-majstora.
Stevea Taylora iz Londona.
Radio je ondje.
Kad ih je čuo, rekao je:
"Gus, ne sviđa mi se ovaj bend."
Rekoh: "Steve, radi svoj posao."
"Steve, šuti i radi svoj posao."
Takva je ta nepodnošljiva praznina…
Ali ako ne uspijemo…
Ako ne prodamo toliko, otpilit će nas.
Otišli smo na veliku turneju radi promocije.
Svirali smo u klubovima u Valenciji.
Svirali smo po cijeloj Španjolskoj, na radijima i po lokalnim televizijama.
Héroes del Silencio vrlo je perspektivan zaragoški pop bend.
Sudjelovali su na regionalnim natjecanjima.
Napokon su izdali album.
Išli smo na televizije
i u loše i u dobre emisije. Ali čulo se za nas.
Mladi su i novi.
Ovo su Héroes del Silencio!
Svirali smo posvuda.
Katkad i u bezveznim dvoranama, ali za nas se čulo.
Ovaj bend svira engleski stil pop-rocka.
"Héroe de Leyenda" čuo se na svim radiopostajama u Španjolskoj.
Iz Gustaove tvrtke poručili su da promijenimo naslovnu fotografiju.
Rekli su da je premračna, da moramo biti ljepši.
Iako je to još više doprinijelo prodaji,
kritičari su postali
oprezni prema nama.
Rekli su da smo imitatori, da nećemo dugo opstati.
Da smo samo ljetni hit.
Kad razmišljam o svemu što se poslije dogodilo…
Napredovali smo vrlo postupno.
Reagirali smo na ono što se u tom času događalo.
Sudbina je zaslužna za to što nam je išlo tako dobro.
Prodali smo više od 5000 primjeraka.
Prodali smo 30 000 primjeraka.
Vjerovali su u nas jer smo prodali šest puta više od traženog.
U EMI-ju su me počeli drukčije gledati.
Rekli su: "Pa to nije loše!"
Već vrlo rano Montesano i mi ostali,
kao i Cachi, naravno,
shvatili smo da je bend zaista talentiran
i može postati velika rock grupa iz Zaragoze.
Prihvatili smo okladu na rock and roll.
U njegovim beživotnim očima
Vječna je kazna
Legendarni heroj
Pripada snu o sudbini
PROLJEĆE 1988.
Kako smo jutros?
Super.
-Ti? -Genijalno.
Ti?
U diskografskoj kući rekli su: "Dajmo im pravi ugovor. Neka dođu."
Pitali su nas bismo li živjeli u Madridu.
Odbili smo.
Imali su jake korijene u Zaragozi i nisu se htjeli seliti odatle.
Ne znam jesmo li bili tvrdoglavi ili smo htjeli da bude po našem.
Zaragoza.
Iduća postaja: Calatayud.
Rekoh, zaposlimo im menadžera. Mi ovo ne znamo raditi.
Zato sam zaposlio Pita.
-Pito. -Pito.
-Pito… -Pito.
-Pito…
Za neke sam Pito Plans, za druge Pito Dreams.
Gledam se u zrcalu i sretan sam
Ni na kog ne mislim osim na sebe…
Sjećam se da sam bio u Gijónu i slušao pjesmu "Autosuficiencia" u autu
na plaži ili u planinama.
Vjerojatno sam pio jabukovaču i slušao sam tu pjesmu.
Rekoh: "Što to radimo?"
Zaključan u svoju kuću
Boli me briga za sve…
Počeo sam raditi s bendom Alaska y los Pegamoides.
Teror u supermarketu
Horor u malom dućanu
Moja cura je nestala…
Zahvaljujući svima njima
upoznao sam ono što će se poslije zvati,
iz nekog razloga, Movida Madrileña.
Četiri ruže tebi u čast…
Pito je tada bio najbolji.
Imao je agenciju koja se zvala 10/Diez.
U to doba je to bila najjača menadžerska agencija
za pop-rock bendove.
Pito je vodio Alasku…
Gabinetea…
Loquilla…
-Los Coyotese. -Los Golpes Bajose.
-Lions in Love. -Vodio je etablirane glazbenike.
Ovime je htio pokazati da takvu glazbu treba razvijati
i u diskografskim kućama i u medijima.
Pito je potpisao s Héroesima jer je imao oko za talente.
Ne znam.
Ne znam zašto mi ljudi dolaze ni zašto ja nekog tražim.
Mislim da mi sve padne s neba. Zaista ne znam.
Želim je gledati kako pleše s mrtvima
Taj preplanuli struk koji me izludio…
Pito se znao kretati na rock i pop underground sceni
i ljudi su ga poštovali.
Ne znam zašto. Časna riječ.
Možda izgledam glupo.
Katkad mislim da sam pametan, katkad da sam glup.
"Fuente Esperanza."
MADRID, SIJEČANJ 1989.
PREZENTACIJA MEDIJIMA I EMI-JU
Da, glupo, nepotrebno, apstraktno.
Moja prva prava uspomena na Héroese je kafkijanska.
Oko 14 - 14.30 h
jednog utorka…
Bio je to ručak za medije, a naš nastup bio je desert.
U to doba dana zvuk nije bajan.
Ljudi jedu račiće i piju šampanjac.
Ovo nije tipična gaža, ali htjeli bismo predstaviti bend.
Sjećam se da su sa mnom došli Olvido i Loquillo.
Nisu znali hoće li im se bend svidjeti.
Rekli su da nisu sigurni. Da ih moraju ponovno čuti.
Ali među njima je rock zvijezda.
Pito me nazvao i rekao da će im biti menadžer.
Što je idući korak? Logično bi bilo snimanje albuma.
Imali smo isti problem kao s prvim maksi singlom.
Snimali smo kad su drugi sastavi imali stanke.
"Večeras imamo vremena. Možete li doći?"
"Evo nas!"
Imam trenutaka u kojima se samo sjećam
Razgovora…
Dođeš nervozan što snimaš prvi album.
Juanu su se tresle ruke!
"Samo malo, Gustavo."
Jasno mi je da Héroes misle da su mogli bolje.
Imali smo kontradiktorne osjećaje prema tom albumu.
Bio je pomalo nezanimljiv za moj ukus.
Nije dobro pokazao kako zvučimo uživo.
Jedno jutro smo otišli u studio.
Pokazali su nam aranžmane od večeri prije.
Ubacili su neke trube u pjesmu.
Limena glazbala na sintesajzeru.
Bilo je… jako kičasto.
Bendu se uopće nije svidjelo.
Bilo je pomalo uvredljivo.
Ne sjećam se. Trube…
Otišli smo direktoru.
Rekao sam: "Smjesta idem u Zaragozu.
Više nikad neću snimati.
Ovo me ne zanima ako ne izbacite trube."
Razbjesnio se.
I maknuli su ih.
Neka zvuči kao pop.
Kao pop za radijske emisije.
Pod takvim sam bio pritiskom. Treba prodati.
Ta produkcija, koja je tada bila na udaru kritika,
pomogla je Héroesima da se uklope u nacionalnu glazbenu scenu.
Mogli biste reći da je to bila dobra odluka
jer smo dospjeli na radiopostaje i postali poznati u Španjolskoj.
Bend ima samo jedan minialbum,
ali mnogo nastupa koje dobro naplaćuju.
Živite li od ovoga?
PRVI NACIONALNI INTERVJU
Jedva nekako.
Još ne jer kupujemo opremu za ovogodišnju turneju.
Sad kad smo objavili album, nastupat ćemo četiri puta više.
-Nemojte pretjerati. -Uz opremu…
Nemojte pretjerati! Četiri puta više bilo bi 130 gaža!
Samo jedna grupa u Španjolskoj toliko svira i ritam im je sulud.
Od novca je važniji vlastiti život.
Dakle, 130 gaža…
-Héroes del Silencio. -To su oni.
-Onaj. -Sjajno.
Ovo je on.
-Ovaj se zove Pedro. -Tko je on?
Pjevač, zar ne? Ti si pjevač.
Daj nam autogram!
Prozvali su vas novim bendom godine, a već dugo ste skupa. Čudno, zar ne?
Uglavnom smo radili u Zaragozi, u Aragonu.
Skupa smo četiri-pet godina.
To se vidjelo kad smo se digli na nacionalnu razinu.
I napokon sam pronašao put
Koji će mi voditi korake
Noćas me čeka ljubav
Na tvojim usnama
Svakim pogledom, Bože moj…
Dame i gospodo, u emisiji A Media Tarde, Héroes del Silencio.
Već sam zauvijek odbacio
Zabranjeno voće
Na televiziji smo pjevali na plejbek.
U svim emisijama je bilo tako.
Nismo imali izbora!
Morali smo se boriti da nam ne daju žute bubnjeve
MLADI BEND
i plesačice u pozadini.
Puno puta smo se zbog toga morali svađati.
Htjeli smo da bude jasno da mi sviramo rock i mračni smo.
Žilama mi teče ciganska krv…
Pojaviš se u nekoliko TV emisija i dogodi se eksplozija.
Prije ili poslije
Izgubit ću se u lancima…
Bili smo na naslovnicama, proslavili smo se.
Kao bend smo brzo postali slavni.
Slava nam je došla naglo.
Iznenadili su se čak i diskografi.
Naravno! Diskografska kuća bila je u čudu: "Kako?"
Ušli su u Los 40 i to je sve promijenilo.
Pozor! Ovaj tjedan prvo mjesto pripada ovim dečkima iz Zaragoze.
Evo ih! Héroes del Silencio s pjesmom "Flor Venenosa."
Ne mogu naći riječi kako da to kažem…
Jasan zvuk albuma
i žive gaže na kojima smo svirali
pokazali su dvije stane benda koje su dobro funkcionirale.
Makni me od te buke
Koju smo čuli jučer…
Nitko ne zna hoće li nešto uspjeti ili ne.
Nema čarobne formule.
Ljudi su čuli, svidjelo im se i kupili su.
I kupovali su i kupovali.
A osobna preporuka je fenomen koji je teško zaustaviti.
Uvijek tražeći izvor Da udahnem zraka…
Na scenu su unijeli nešto posve novo.
U Španjolskoj im nitko nije bio sličan.
Kad nekom u Španjolskoj ide dobro, u fokusu je pozornosti
i uvijek postoji netko komu se to ne sviđa.
Imali su golem nedostatak.
Ljudi su govorili da je Enrique zgodan.
Nisu nas mogli shvatiti ozbiljno ako imamo 15-godišnje obožavateljice.
Tako da je postalo malo…
U Madridu su kritičari bili klika.
Ako to što radite oni ne bi odobravali,
uključujući i Diega Manriquea…
Nadam se da me sada jasno čuje.
Bez njihova blagoslova nisi mogao ništa.
Pa…
Po samoj prirodi svog posla
kritičari su gotovo kao pustinjaci koji govore:
"Svi ćete gorjeti u paklu!"
Kritičari, dakle, imaju osjećaj,
koji se temelji na istini, da ih nitko ne sluša.
To što su Héroes del Silencio marili za mišljenje kritičara
dalo je kritičarima određen legitimitet.
Završiš svirku negdje, odeš 600 kilometara dalje
i onda vidiš što je netko napisao.
Ne možeš se vratiti da mu odgovoriš.
Kako da mu odgovoriš?
Tako što ćeš to snimiti.
Kad biste prvi put čuli Héroes del Silencio,
prvi dojam je bio
da su proizvod diskografske kuće
ili da tim bendom manipulira diskografska industrija.
Recimo, zato što je bio uključen Gustavo iz Olé Oléa.
Ako imaš ugovor s multinacionalnom kućom, sranje si.
Samo zbog toga. Kritizirali su nas samo zbog toga.
A onda njihov imidž.
Njihov imidž na prvom albumu
odavao je dojam da su takozvani "frizerski bend".
Sve je djelovalo isplanirano, inscenirano.
"Imaju čak zgodnog pjevača za tinejdžerke."
Nisu nas ni poslušali.
Evo pitanja.
Na koju stranu lica pada duga plava kosa
pjevaču iz benda Héroes del Silencio?
Nekima je smetalo to što Enrique ima dugu plavu kosu.
Što da još kažem?
Razumio bih da je imao tri noge.
Bunbury je bio dugokosi anđeo.
Njegova karizma i sposobnost da se transformira na pozornici
kod žena su raspirivali strasti.
Napadali su i Enriqueov stav na sceni.
"Želimo zapaliti plavu kosu pjevača Héroesa."
Neki su pretjerivali.
Živciralo nas je to. Još nas živcira.
Jer to je bio naš život, kvragu!
Bilo im je dosta toga da im govore da su bljutavi i slinavi.
U jednom trenutku
sjećam se da je Enrique rekao da odlazi.
Plašila nas je ideja da treba snimiti drugi album.
Ali uspjeli smo uz mnogo truda.
Kad smo počeli snimati, bili smo odlično pripremljeni.
Bili smo uzbuđeni zbog mogućnosti da upoznamo Phila Manzaneru.
Oduvijek sam obožavao Roxy Music.
A kad nam je došao na nastup, bilo nam je kao da smo s kraljem.
Pito mi je pričao o Héroesima i rekao mi
da ih odem vidjeti u Calatayud.
Kad sam ih vidio, pomislio sam: "Oni su rock zvijezde."
GLAZBENI PRODUCENT
Bili su odjeveni u crno. Publika je bila u crnom.
Pogledao sam njih, pa publiku
i vidio sam da ljudi zaista reagiraju na njih.
I tu sam vidio mogućnosti.
Divlji zakoni
Zamračuju mi bijeg…
Došao je na koncert, razgovarali smo
i onda čuli čarobne riječi:
"Želim da na albumu zvučite kao kad svirate uživo."
To je bilo one večeri kad je izbio Zaljevski rat.
Zato se toga sjećam.
Također,
za mene je to bila važna večer jer sam se vratio u hotel
i javili su mi da mi majka umire u Londonu.
Pitali su mogu li se odmah vratiti.
Otišao sam na aerodrom Barajas. Bio je zatvoren.
Zbog rata.
Jer su Amerikanci ondje imali avione.
Zato sam zakasnio. Kad sam stigao u London, već je umrla.
Dakle, ta noć…
bila je vrlo važna.
Nažalost, naravno,
nikad nećete zaboraviti večer kad ste upoznali Héroese.
Héroese.
U sjećanju mi je…
Na kraju ta noć…
Čuo sam da je noć
Čista čarolija…
Bili smo jako sretni
zato što je u studiju bila stara konzola za snimanje iz Abbey Roada.
Ima ih samo šest na svijetu.
Fantastično!
Ako bi svirali zajedno,
kao što se to tada radilo,
mogli bismo uhvatiti tu energiju u studiju.
Uspjeli su dobiti zvuk koji nas je zaista predstavljao.
Zora sviće tako rano
I tako sam usamljen…
To je najbolji album.
Zapravo mislim da je vrlo malo intervenirao.
To je najbolje što producent i menadžer mogu.
Da ne rade ništa.
Da puste bend da svira i omoguće da zvuči dobro.
A ne da rade pjesme umjesto benda.
Tijekom snimanja
stali bi radi ručka ili večere.
U Engleskoj, ako u 12 sati snimanja stigneš pojesti sendvič,
smatraš da si imao sreće.
Ali oni bi svaki put rekli: "Idemo sad na ručak. Idemo na večeru."
Pomislio sam da gubimo puno vremena,
ali puno se ljepše družimo.
To je bilo potpuno drukčije od onog na što sam bio naviknut.
I sviđalo mi se.
Sve se poklopilo i dogodila se čarolija.
Katkad vam jednostavno ide.
To se dogodilo s tim albumom i više se nije ponovilo.
U načelu,
ima nešto vrlo jednostavno.
Ovo.
A onda ovo.
Vrlo je jednostavno, ali dodao sam jeku i…
Svirao sam ovako…
Pustio sam da se čuje jeka.
Čovječe! Počinje gitarom i jekom.
Pomislio sam: "Zašto se ja toga nisam sjetio?"
Jer je bilo super!
Radili smo na pjesmi i zapalili smo se
i bilo je famozno.
Možeš se prodati…
"Entre Dos Tierras" prvi je singl Héroes del Silencija.
Ako želiš moć…
Album Héroes del Silencija Senderos de Traición prodan je
u 100 000 primjeraka u prvom tjednu.
Najveći skok na ljestvicama ostvarili su Héroes sa Senderos de Traición.
Najprodavaniji bend na nacionalnoj pop-rock sceni.
Njihov album Senderos de Traición potukao je rock rekorde u Španjolskoj.
Senderos de Traición praktički je platinasti album…
Neviđeno se dobro prodaje.
Ostavi me
Nisam ja kriv što gledam kako padaš
Možda su "heroji tišine", ali zar ne zvuče sjajno?
Najbolja pjesma 1990. "Entre Dos Tierras".
Znao sam da će im ta pjesma otvoriti sva vrata.
Što je?
Spavao sam do 7.30 h i onda sam se naglo probudio.
Trčao sam posvuda.
Još nisam otvorio kovčeg.
Nije prvi put
Da se osjećam tako blizu ludila
I sad napokon
Znam kako je to
Kad ne možeš kontrolirati čak ni ruke
Izgledaš umorno.
Nismo živjeli kao slavne osobe.
Živjeli smo u Zaragozi
i išli u iste barove kao prije dvije godine.
Rekao sam mami da ću joj kupiti bundu kad postanem slavan.
-Jesi li joj kupio? -Naravno.
Kupio sam i ovoliki toledski mač koji sam ponio na turneju.
Da vidim mač.
Ne znam koliko smo koncerata imali u Španjolskoj, oko 130.
Kad smo došli do 80, počeli smo razmišljati o nastupima u drugim zemljama.
Našem menadžeru u diskografskoj kući to je zvučalo suludo,
ali ignorirali smo ga.
SREDIŠNJA EUROPA, 1991.
Iz ove spavaće sobe
U svemir…
Imali su viziju koju ja nisam imao
i ambiciju koju ja nisam imao. Vrlo sam im zahvalan.
Sjećam se prve turneje po Europi.
Svirali smo u Švicarskoj i Belgiji.
Uđeš u kombi, dođeš u Belgiju, odsviraš i vratiš se.
Ako možemo do Cádiza, zašto ne i do Bruxellesa?
Pobijedio ili izgubio
Svejedno mi je
Opasno je ono što te začara
A ne to kamo ideš…
To je bio malen bar na uglu.
Imao je malu pozornicu
za pjevača s gitarom, ali mi smo imali svu onu opremu.
Kad su nas vidjeli s Marshallima, nije im bilo jasno kako ćemo to izvesti.
Pozornica je bila niska.
Montirali smo bubnjeve
i pomislili: "A kamo s ostalim?"
Sve te gaže bile su super
jer su ljudi uživali slušati nas u tako malim prostorima.
Héroes del Silencio iz Zaragoze!
U Španjolskoj smo bili velike zvijezde,
a onda smo u Njemačkoj svirali u nekoj bezveznoj pivnici
ili malom baru.
Nismo se pripremali. Odsjedali smo u jeftinim hotelima.
Puno kilometara, puno smijeha.
Radili smo zajedno i uživali u pisanju pjesama.
Lijepa vremena.
U kombiju ste šest-sedam sati na dan.
Zajedno ste cijeli dan. To je brak u četvero.
Bili smo vrlo povezani. Bili smo skupa cijeli dan,
uzbuđeni i puni nade za bend.
Kako da zaboravim
Nekoga tko mi je htio pomoći jedan dan
Ako ne znam kako da oprostim
Bol koju si posijala
Svuda oko mene…
Putovali smo s istim ljudima na svim turnejama.
S istim majstorima tona i rasvjete.
Oni su savršeno razumjeli
kako želimo predstaviti glazbu i što želimo postići.
Sastavili smo dobru ekipu da osnaži naš izražaj.
Otpušten si!
Jesi li vidio Martína?
Martín je bio organizator turneje. Putovao je s nama u kombiju,
bavio se svakodnevicom, hotelima, organizacijom,
zvao nas je na tonske probe.
Na turneji nam je bio kao tata.
Martíne, daj mi zraka.
Daj mi zraka!
Znao je sve cake i bio je organizator turneja
španjolskim zvijezdama.
Spojio sam ga s Héroesima jer sam znao da je prava osoba
i zato što su se dobro razumjeli.
Bio nam je kao brat. Stalno je bio s nama.
Uvijek nas je podupirao.
Martín je bio važna osoba za bend
jer je tip osobe koji vam pomaže da ostanete uravnoteženi.
Da smo bolje ušli u zavoj…
Išli smo ravno, idiote.
Ponovili smo to iduće godine, uglavnom u Njemačkoj.
Pozvali su nas na berlinski festival Ich bin ein Ausländer,
što je za nas značilo potpun preokret.
FESTIVAL PROTIV RASIZMA ICH BIN EIN AUSLÄNDER
Čuo sam da je noć
Čista čarolija
I da te goblin poziva u san
I znam da u zadnje vrijeme
Gotovo da nisam stao
I osjećam se kao da buncam…
Svirali smo.
Hvala.
A kad smo došli u garderobu, nismo mogli ući.
Poput kabine braće Marx u Noći u operi.
Pojavila se hrpa ljudi. Bogzna odakle su došli.
Svi su nudili da potpišu ugovor.
Festival je prenosila televizija i gledala ga je cijela Njemačka.
I od toga časa…
Héroes del Silencio…
Héroes del Silencio!
Dobra večer, Frankfurte!
Héroes del Silencio!
"Entre Dos Tierras" potakao je velik uspjeh u Španjolskoj,
a poslije i u Europi.
Jedan od najuzbudljivijih rock bendova ovog ljeta na europskim pozornicama.
Héroes del Silencio.
U Berlinu na jednom koncertu
bio sam s Enriqueom, golim do pasa,
a 3000 Nijemaca vrištalo je "Entre los tierras…"
Sav sam se naježio.
Ljudi su pjevali
"Entre dos tierras…"
Nisu imali pojma što to znači.
Nitko nije shvaćao što se događa.
Mislim da nije ni diskografska kuća.
Pito nije shvaćao, a možda nisu ni oni.
Ali dogodila se čarolija.
Šef mi je rekao da odem na koncert benda
koji svira u svom rodnom gradu Zaragozi.
Enrique, pjevaš na španjolskom.
Očito pitanje: je li ti to važno?
Da pjevaš na engleskom, vjerojatno bi imao širu publiku.
Pjevanje na španjolskom nama nije stvar odluke.
Prirodno nam je jer smo Španjolci.
Dobro je za sve europske bendove
da pjevaju na svojim jezicima jer tako otvaraju rock glazbu.
Kad pratite svijet glazbe, uzbudljivo je kad vidite
da neki bed ili solo glazbenik izađe iz okvira
i postigne veći uspjeh od očekivanja.
Kakva je prema vama bila kritika?
Ista kao prije. Zvali su nas "Hombres G iz Moncaya." Kreteni.
Zamislite. Što smo mogli?
Oproštaj nikad nije bio tako kratak…
Došao je i kraj turneje i odlučili smo si uzeti malo odmora.
Ne puno.
Poput običnog godišnjeg odmora kakav imaju svi radni ljudi.
Joaquín, Copi i ja otišli smo u Indiju i Nepal.
A ondje smo upoznavali njihovu kulturu, knjige, glazbu.
Počneš čitati knjige o duhovnosti, o budizmu i hinduizmu.
Upiješ duhovnu atmosferu Indije i Nepala.
Bilo je to poput inicijacijskog putovanja.
To se odrazilo u našim tekstovima i na instrumentalnoj razini.
To se može jasno čuti
u mnogo kompleksnijem i baroknijem albumu El Espíritu del Vino.
Nisam nikad imao
Gurua ni vodiča
Nikad nisam zanemario…
Kad su s nama razgovarali o snimanju novog albuma,
nismo imali puno materijala.
Mislim da su došli dan nakon Božića.
Unajmili smo im golemu kuću…
BOŽIĆ, 1992.
…u predgrađu Londona.
Eno naše kuće.
Dugo su bili na turneji.
Nisam znao jesu li napisali mnogo novih pjesama.
A oni su rekli: "To će biti dvostruki album."
Rekoh: "Nemoguće. Jeste li sigurni?"
Ovako smo mi na to gledali:
"Nemamo dosta pjesama? Snimit ćemo dvostruki album."
U to doba je Phil bio beskrajno strpljiv s nama.
Ondje smo proveli Staru godinu.
Phil je za blagdane bio s obitelji.
Mi smo sami išli u studio kako bismo radili na pjesmama.
Rekao sam: "Tu vam je studio."
To je bila zasebna zgrada od moje kuće.
Rekao sam: "Sad je 26. prosinca.
Sa snimanjem počinjemo 7. siječnja.
Ovo vam je studio. Tu možete vježbati i skladati.
Ali ne želim vas vidjeti.
Ni čuti."
Mnogo godina poslije saznao sam
da su se strašno puno drogirali.
Ondje su bili i danju i noću. Ne znam što se ondje dogodilo, ali…
Nisu imali pjesme.
Juan je rekao:
"Bolje sviram gitaru u tri ujutro."
A ja sam rekao: "Dobro, ali mene tada neće biti."
Sok od jabuke.
Malo energije za početak dana.
Katkad bi otišli u London dok smo mi miksali.
Tu i tamo bi me nazvali:
"Zaustavila nas je policija.
Pošalji nekog da nas izvuče."
Sjećam se da sam im se tada potpuno posvetio,
24 sata na dan.
Sad ne mogu.
Staru godinu proveli smo u studiju, slaveći sa svojim instrumentima.
Napisali smo nekoliko pjesama.
Što je s pričom da ti je droga pomogla da skladaš pjesmu "La Sirena Varada"?
Nije to priča nego istina.
Snima se.
-Kad smo spremni… -Snima li se?
Da!
-Sad? -Ne.
-Što? -Vidiš li me?
NISU SKINULI POKLOPAC OBJEKTIVA
-Vidiš li ga? -Ne.
Što je, Joaquíne?
Možda se i jesmo malo drogirali.
…POKLOPAC JE JOŠ NA OBJEKTIVU.
Krvare mi desni
-Bili smo super. -Ajmo opet, ovaj put kako spada.
Ovo je B strana.
Da ponovimo?
Mislim, bilo je sjajno, čak i uza sve pogreške.
-Snima li se? -Ne.
-Nekako se valjda može isključiti. -Nemoj ugasiti.
I kako je bilo?
Jako lijepo.
Nakon lijepe noći, ono što je bilo fantastično
nekako izblijedi i za sobom ostavi…
U kreativnom izražavanju
svakog zanima koje su mu granice.
Testiraš ih
koliko god možeš.
To smo i mi radili.
Meni se to čini logično i racionalno.
Pitovi instrumenti su podlošci za pivo.
Biste li mu dali da bude vaš menadžer?
Droga me poglupila.
Pogoršala mi je odnos s gotovo svima koje poznajem.
Kriva je za… mnogo štošta.
Mamurluci znače loše raspoloženje.
Lošije podnosite druge.
Manje ste strpljivi, više pod stresom.
Više se bojite da album neće biti onakav kakav biste htjeli.
Héroesima su droge više škodile nego koristile.
-Promijenit ću ovo ovdje. -Dobro.
Promijenili smo zvuk.
Zahtjevi su postali veći
pa je i napetost bila veća.
Možda smo bili uzeli prevelik zalogaj.
Zbog toga što smo otišli u mnogo smjerova
i što smo svirali ambiciozniju glazbu,
počeli su prvi sukobi među nama.
I nastala su različita mišljenja
o tome kojim smjerom trebamo ići.
Nismo htjeli ili nismo znali složiti se
i dobro objasniti drugima što želimo.
Taj album zvučao je
kao da smo ubacili u njega sve ideje,
ali ih nismo izbrusili.
Phil Manzanera dao je sve od sebe.
To što je napravio…
bilo je sjajno.
Izvukao je album iz kaosa.
Druga provjera.
Odlično. Nastavimo.
PRVI KONCERT TURNEJE EXCESO, LJETO 1993.
Čudno je kako žudnja stisne…
Héroes del Silencio jučer su nastupili u Berlinu
s novim albumom El Espíritu del Vino.
Bend je primio zlatnu ploču
za prodaju albuma Entre Dos Tierras u Njemačkoj.
Diskografska kuća odlučila je razjasniti što se to događa u Europi.
Ali ljudi su još govorili o fenomenu Héroesa
vrlo skeptično, kao da izmišljamo.
Usprkos kontroverzi
oko antimonarhističkih komentara članova Héroes del Silencija,
bend je uveo rock u kraljevsku palaču Zarzuelu.
Da, bilo je kontroverza
jer ih španjolski mediji vole više nego budala pljusku.
Ako ste takvi rokeri, pankeri i anarhisti,
zašto niste pljunuli princu u lice?
To nas ljuti.
Bilo je razloga za kritiziranje Héroesa.
Sranje.
Imali smo vrlo ratoborno stajalište prema medijima.
Bacite televizor kroz prozor.
Nisu se potrudili da ih nacionalni mediji zavole.
Neki kreten će svejedno misliti
da više nismo u modi.
Možda sam pogriješio što sam mislio
da će publika stati uz nas ako budemo bezobrazni prema novinarima.
Govorim o pravom rocku iz 70-ih.
-Dopustite da kažem. -U redu.
Bio je poznat po tome što je "nepodnošljiv".
Ja sam ga uvijek branio riječima
da je jednako nepodnošljiv kao kad sam ga upoznao.
Nije bio takav zbog slave.
Samo je bio siguran u sebe.
Uvijek su govorili da smo pomalo arogantni i razmaženi.
Možda je to bilo zato što smo znali kakvu karijeru želimo.
Bili su i sramežljivi.
Pod maskom rokera skrivali su sramežljivost.
Mislite li da se vaš gnjev još prodaje?
Razumijem da se treba promovirati.
Ali ja bih radije da to nisam morao raditi.
Ovamo! Mladiću, dekoncentriran si.
-Da? -Čega se boje Héroes del Silencio?
Čega se bojimo?
Juan i ja to nismo htjeli.
Medijima, koji su htjeli čuti pjevača, to je bilo čudno.
Enrique je uvijek bio u prvom planu, a to nije želio.
Ako odgovoriš na sva pitanja u intervjuima,
naravno da ćeš biti slavniji od gitarista koji nije ništa rekao.
Nikog ništa ne učim. Svatko neka radi što god hoće.
-To je sve. -U redu.
Juan je kao rock zvijezda svoj.
Tip je umjetnika
koji se bolje izražava instrumentom nego riječima.
Bilo je ljubomore.
Netko je možda privlačio veću pozornost od nekog drugog.
Juan je trebao dobiti veće priznanje.
Ali ne od benda, jer je to uvijek imao.
Nego od ljudi izvana
jer je bio važan za zvuk benda koliko i Enrique, a možda i više.
Zdravica u tišini
I više si ne znamo ni ime…
Ozbiljno. Dođi.
Od same tvoje prisutnosti
Meni je loše
I prazan sam
I uz vapaj nade
Kažem ti zbogom
Znajući…
Pjesma mi je zvučala kao punk.
Pomislio sam: "Što rade?
Zar sad žele svirati punk?"
Rekli su: "Čekaj da čuješ 'La Heridu.'"
Rekoh, vidjet ćemo. Odsvirali su "La Heridu."
Uvijek…
Ista izvedba
Isti gledatelj…
To je bila balada. Krasna balada!
A onda na kraju, bum!
Zaista polete.
Po mome mišljenju, nije se uklapalo. Ali nema veze.
Bili smo bend koji zbunjuje ljude.
Shvaćam to. Počeli smo nezanimljivo…
Bio ispravan ili pogrešan, ovo nam je evolucijski korak u karijeri.
Razgovarali smo kako ćemo to izvesti uživo.
Mislio sam da bi bilo dobro da na turneju ide još jedan gitarist.
Upoznao sam Alana Boguslavskyja na Pitovom tulumu.
Došao je Juanu na audiciju.
Popili smo hrpu žestice
i rekao sam: "On je najbolji."
GITARIST
Ma ne. Ali neka ostane na tome.
Primio sam ga zato što smo se napili, a ne zbog svirke. Nisam ga čuo.
Rekli su: "Prošao si ovaj i onaj test.
Da vidimo sad znaš li svirati."
Sa sobom je donio niz utjecaja, drukčiji pogled na glazbu
s kojim sam se odmah povezao.
Dobro sam razumio svoju ulogu u Héroesima.
Meni je ionako uvijek bila draža ritam-gitara.
Shvatio sam i da će mi jedna od uloga u bendu
biti da unesem svježu krv.
Za što? I za ono dobro i za ono loše.
To je značilo da sam trebao biti ispušni ventil.
Bilo je kao da su ga primili kako bi pomogli sami sebi,
a ne zbog glazbe.
Predstavit ću vam novog člana benda.
Iz Meksika je.
Ovo je g. Alan Boguslavsky.
U to doba bio sam beskućnik.
Imao sam kovčeg s odjećom u prtljažniku auta.
Nekoliko dana spavao bih kod jednog prijatelja, zatim kod drugog.
Zamislite da živite u autu ili kod prijatelja
i odjednom ste u Španjolskoj
i privatnim avionom idete na prvi koncert s aerodroma u Zaragozi.
To bi svakom promijenilo život!
Čovječe!
Mislim da svaki glazbenik koji svira rock and roll
želi to doživjeti.
Želi biti na turneji, svirati posvuda.
Želi pozornost, pa i slavu.
UŽIVO U ROCK AM RINGU, 1993.
Starost ljudi božanske loze…
Sve mi je to bilo novo.
Zabava, nagli sukob.
Nakon tri nastupa imali bismo slobodan dan za putovanje.
Onda još tri-četiri pa opet isto.
Ovo je "El Camino del exceso."
Uragan riječi od krčme do krčme
Dnevni zbore, pjevaj mi svoj plan
Krv prska Zadnje piće izaziva ludilo
Ako nema raja
Kamo da šikneš ?
Iz Španjolske nam je došao sjajan bend.
U Europi ih smatraju predvodnicima hispanskog rocka.
U Americi je bilo mnogo teže.
U Meksiku smo imali važnu turneju.
Ali na malim pozornicama jer smo se nastojali promovirati.
Dok imaš novca
I dok imaš odlučnosti
Ciglu po ciglu…
Bend se trudio i pridobivao publiku.
Meksiko čestita Španjolskoj i svima vama.
Sretni smo što je s nama ovaj fantastičan bend.
Ravno iz Španjolske, Héroes del Silencio!
Granica Baja Californije!
Dokaz da smo ovdje.
Na turneji smo jedan dan svirali za stotinu ljudi,
idući za sto tisuća.
Odjednom smo svirali u sportskoj dvorani u Madridu.
Zatim u koncertnoj dvorani u Beču.
Svirali smo na festivalu u Njemačkoj.
Zatim smo otišli u Argentinu.
Letjeli smo, putovali, bilo je kaotično i neorganizirano.
Još sumnjam u bolju budućnost…
Dobro jutro! U Siegenu smo u Njemačkoj.
Nastavljamo putovanje kroz planine.
Propast je u tvojoj glavi zabranjena
I ne padaš s tolike visine
Hram Sunca eksplodirao je
Nikad neću znati
Je li križ spasenje…
Turneja je bila gigantska. Strahovito je dugo trajala.
Bila je jako dugačka.
To uzima svoj danak.
Zbog svega je toga teško zajedno živjeti.
Neki aspekti naših osobnosti sve više dolaze do izražaja
sa svakim danom, tjednom, kilometrom.
Tako bismo došli u hotel i svi bi…
Počeli smo misliti na sebe, a ne na bend.
Pojačala su postala veća.
Svaki član benda postao je glasniji
i slušali smo jedni druge manje nego prije.
Spasenje…
Trebali smo napraviti stanku od bar godinu dana.
Bože!
Čitao sam neke kritike
u kojima je pisalo da Nijemci misle da izgledamo umorno
i da više nismo svježi kao prije.
Duboko u sebi znao sam da je to istina.
Na kraju smo bili pod stresom.
Enriqueov glas bio je vrlo…
napregnut, bolan.
Onda su nas pozvali u Pariz u Élysée Montmartre.
Puna dvorana, 2000 ljudi.
Tijekom treće-četvrte pjesme Enrique je rekao da više ne može pjevati.
Spustio je mikrofon i otišao s pozornice.
Otišli smo u garderobu i Enrique je rekao: "Ne mogu više."
Sve nas je to iznenadilo jer misliš da je tvoj pjevač neuništiv
i da ga glas nikad neće izdati.
A on odjednom kaže: "Ne mogu više."
Héroes del Silencio pretvorili su se u mnogo sati tišine.
Bilo je teško.
Imali smo puno dugih putovanja,
što je bilo osam-devet sati nekomunikacije.
Opasno.
Organizator turneje Héroes del Silencija Martín Druille
poginuo je u prometnoj nesreći.
U nesreći je teško ozlijeđen i inspicijent,
ali je izvan životne opasnosti.
Što se sjećaš iz noći nesreće?
Pa…
Vraćali smo se…
Bila je Stara godina.
Bili ste na turneji, ali pri kraju, zar ne?
Vraćali smo se doma za Božić.
Zapravo, za Staru godinu.
Jesi li te večeri bio s Martínom?
Bili smo zajedno.
Oni su se zadržali jer su išli kupiti plodove mora za obitelji.
Igrao se vatrom jer je uvijek vozio prebrzo.
Pa se i opekao.
Sjebano je to.
Bio je to bolan gubitak.
Bio je organizator turneja.
Nije bio glavni.
Ali katkad najvažniji ljudi
nisu oni s najvažnijim titulama.
Kad je Martín otišao,
bend je izgubio očinsku figuru
koja je pridonosila našem odnosu.
To je bio bolan gubitak jer nam je bio vrlo blizak,
i profesionalno i osobno.
Jako me to pogodilo jer smo Martín i ja bili povezani.
Bio je brižan prema meni.
Sjećam ga se
s najvećom mogućom ljubavlju i nježnošću.
Kad razmišljam o njemu, naravno da sam tužan.
Ostavio je svoj trag u bendu.
Prvi koncert u Zaragozi nakon Martínove smrti
bio je vrlo emocionalan.
Bilo nam je jako teško nastupati.
Želimo posvetiti ovaj koncert
našem organizatoru turneja i bliskom prijatelju Martínu,
sjećanju na njega
i dragim uspomenama koje imamo na njega.
Ovo je za tebe, Martíne.
Héroes!
BOLNICA BENASQUE, ZIMA 1994.
Otišli smo u Benasque jer smo trebali nešto snažno
da stimuliramo bend.
Probe u Zaragozi bile bi loše
jer smo bili iscrpljeni.
Povratak u podrum…
Htjeli smo pobjeći od gužve i buke.
Pokušavali smo pronaći sami sebe.
Idemo gore. Kojim putem?
-Onuda. -Onuda.
Ali moramo se približiti.
Sviđala nam se ideja osobnog odnosa koji smo imali.
Bilo je kao u počecima.
Svi smo bili zajedno.
Izolacija je bendu donijela mir.
Bilo je važno zajedništvo,
ali ne kao kad ste skupa na malom prostoru za probe,
nego na tom veličanstvenomu mjestu
gdje radite što želite, idete u šetnju ili ostajete u hotelu.
Oni koji vole planine rano su ustajali za hodanje,
a mi koji ne volimo planinarenje ustajali smo za doručak i probu.
Ovdje vidite Juana koji pokušava uloviti…
ribu u jezeru jer možda nikad nećemo otići odavde.
Kao što vidite,
pronašli su nas oblaci.
Enrique puši svoju zadnju lulu.
Ručno rađena lula.
U to doba naš menadžer nije bio sav svoj.
Katkad bi došao malo drogiran.
Nije se baš bavio svojim poslom menadžera.
Nije dobro vodio poslove benda.
Pito se sve više drogirao.
Kao…
Kao i ostatak Španjolske, mogli biste reći.
Neki od nas još su uspijevali funkcionirati,
ali Pito u jednom času više nije mogao biti menadžer.
Da, jer u to doba nisam znao što mi je.
Sad znam što mi je bilo. Tada nisam.
Sve me jednostavno pregazilo.
Odatle smo otišli u kuću u Engleskoj.
Bili smo ljuti.
U Londonu smo bili ljuti
jer bi Kike nazvao Madrid, a ovaj s njim ne bi htio razgovarati.
Sjećam se da smo vježbali u kolibi u predgrađu Londona
i danima pokušavali kontaktirati Pita, ali nismo ga mogli nigdje naći.
Na kraju sam saznao da je u hotelu
s ljudima iz Suedea
i da su svi totalno urokani.
Nije se javljao na telefon
pa sam otišao u hotel,
u njegovu sobu.
Pokušao sam razgovarati s njim.
U cijelom tom kaosu i kroz nejasne razgovore
uspio sam doprijeti do njega
i reći mu da se mora povući da se oporavi,
a da mi u međuvremenu moramo snimiti album i otići na turneju.
I da nas nazove kad bude bolje.
Zanimljivo, nazvao me dva dana poslije
i rekao da je dobro.
To je moralo završiti
i mi smo ostali bez menadžera. Zato smo promijenili smjer.
Htjeli smo promijeniti i producenta.
Bob Ezrin bio je impresivna figura jer je bio producent Pink Floydu,
Aliceu Cooperu, Aerosmithu.
Otišli smo u L.A. na snimanje
i mislili da je to nova razina za nas.
To!
Početi tek tako
I završiti kad god…
Bilo mi je teško snimati Avalanchu
jer kad ste pred producentom Pink Floyda,
na tako ste visokoj razini
da razmišljate što trebate raditi da ga budete dostojni.
Ukočio sam se od pritiska.
Juan je imao ozbiljnih problema s rukama.
U početku nitko taj problem
nije shvatio dovoljno ozbiljno.
Imao sam problema s lijevom rukom pa mi je sviranje gitare bilo bolno.
Bilo je strašno jer mi je bilo teško odsvirati ono što je trebalo za Avalanchu.
Brinuo sam se hoću li to dobro izvesti.
Nastupio sam na 60 koncerata a da nisam mogao…
Stavio bih prst na jedno mjesto, a on bi otišao na drugo.
Nisu razumjeli što mi se događa.
Uz to je išlo puno alkohola,
tulumarenje i još svašta.
Na početku američke turneje
došlo je do nekoliko sukoba.
Enrique je htio isprobati nešto novo.
Htio je otići u drugom smjeru s glazbom, uvesti nove instrumente.
Promijeniti Juanov zvuk.
I tako su počela neslaganja među nama.
Zašto Avalancha? Lavina čega?
Lavina motivacije.
Dođe vrijeme kad članovi grupe
moraju sjesti i razgovarati,
vratiti se prijateljstvu i glazbi koja nas je povezala.
Zato smo ovdje.
Shvatio sam da se, što se tiče glazbe,
Enrique i Juan s vremenom sve više udaljavaju.
Jedan je išao na jednu stranu, a drugi na drugu.
A u unakrsnoj vatri stajali smo Joaquín, Pedro i ja.
Pedro se u jednom času razbolio i morao je na operaciju.
Operirao je srce i ostao je ovdje, u Zaragozi.
Mi smo otišli u Meksiko s drugim bubnjarom.
Bilo je kaotično.
A onda se dogodio razgovor u kojem smo rekli: "Moramo prestati."
Rukama koje trese groznica
Još pokrivam čelo
Bolje sam razmislio I pustit ću iz vreće
Zmije taštine…
Kad imate problem
i netko stavi sol na ranu
time što kaže: "Ovo je problem,"
prva reakcija je revolt protiv njega.
Sve nas je okupio
i rekao da mu se više ne sviđa naša glazba
i da je gotovo s bendom.
Da više ne želi svirati i da je gotovo.
Oporavio sam se, otišao u Meksiko i rekao Anyeu Baou:
"Sjedni na avion i gubi se, kvragu. Ovo je moje mjesto."
Kad je došao, dočekali smo ga riječima da želimo raspustiti bend.
Raj postaje pakao
I onda se žali
Bez ijednog pokreta
Tko će to popraviti ?
Napisao sam niz prijedloga
kako bismo mogli popraviti situaciju
i spasiti bend.
"Prvo.
Gotovo je s rock and rollom.
Stonesi u izašli iz mode, baš kao i AC/DC.
Zato i mi prestajemo.
Gibson i Marshall su marke iz prošlosti.
Ovo-ono… Ne vrijede ništa."
Možda nije objasnio, ali zvučalo je kao Deset zapovjedi.
"Odsad bez Marshalla." Što to znači? "Bez vokala."
Sjećam se da nisu dobro prihvatili prijedloge.
Rekao sam: "Netko je ovdje poludio."
Ustao sam i otišao u svoju sobu.
Nismo znali kako da kažemo: "Zašto ne bismo ovako? Poslušajmo ovo."
On je sve shvatio kao osobni napad.
Rekli su: "Ja odlazim." "I ja." "I ja."
U roku od 15 minuta
svi smo izašli iz benda osim Pedra.
Dali su mi novo srce.
Došao sam i rekao: "Ma dajte!
Budite vi u bolnici tri mjeseca
da vidite kako je to. Kvragu!"
Jeste li javno objavili da se bend rastaje?
Nismo.
Sve to vrijeme nismo nikom rekli.
Izdržali smo do kraja
misleći da se više ne moramo svađati.
Jer je problem riješen.
"Ovo su zadnji koncerti. Odsvirajmo ih dobro."
Raj postaje pakao…
JESEN 1996.
Zadnji koncert Héroesa bio je u Los Angelesu.
Bob Ezrin nas je došao slušati.
Tip je bio u garderobi sa svojim cigarama
i rekao je: "Kakav će biti koncert?"
Ja sam mislio da ćemo otkazati.
Rekao sam mu: "Sretno."
Rekao sam to njemu. Jer sam mislio: "Neće on vidjeti nikakav koncert."
Taj dan, koji ću zauvijek pamtiti,
došli su neki ljudi iz Japana da nas pozovu na turneju.
Koncert je bio sranje. Trajao je 20 minuta ili pola sata.
Dobra večer!
U to doba
koncerti u SAD-u bili su pomalo nasilni.
Ljudi su bacali stvari na pozornicu.
Nitko ne zna kako su takvi ljudi uspjeli ući.
Bacali su novčiće na Enriquea.
Kad su počeli bacati stvari na pozornicu, odlučio sam otići.
Juan me pogledao kao da kaže:
"Ako on ode, idem i ja. Nek' se jebu." I svi su otišli.
Japanska delegacija bila je u našoj sobi. Došli su nas slušati.
Uvijek sam govorio da želim biti slavan u Japanu.
I baš kad su nas Japanci došli slušati,
kad su nas htjeli pozvati, bend se raspao.
Pred njima.
Pozdravili smo se i svatko je otišao sam u Zaragozu.
I završilo je.
Nakon najambicioznije turneje u karijeri, Héroes del Silencio se rastaju.
Nakon 12 godina i više od tisuću koncerata…
Prodali su šest milijuna ploča u 40 zemalja.
Héroes del Silencio rade na solo projektima.
Enrique Bunbury…
U listopadu 1996. su se navodno raspali…
Iako je od raspada benda prošlo mnogo godina…
Na pitanje hoće li se vratiti na pozornicu,
članovi benda odgovaraju samo tišinom.
DESET GODINA POSLIJE
VELJAČA 2007.
Počnite kad želite.
Mi smo Héroes del Silencio.
Nakon što deset godina nismo zajedno nastupali,
drago nam je što možemo objaviti
da obilježavamo 20-godišnjicu objave prvog albuma
komemorativnom turnejom od samo deset koncerata.
Povratak jednog od najvažnijih bendova u Španjolskoj uopće nije tih.
Okupit će se radi povijesne turneje po SAD-u, Latinskoj Americi i Španjolskoj.
Govorimo o Héroes del Silenciju. Okupili su se nakon 11 godina.
…dva, jedan!
U ponoć su se neke trgovine otvorile
i počele prodavati ulaznice za Héroes del Silencio.
To je bilo potrebno.
Možda je sebično,
ali mislim da smo se morali vratiti na pozornicu
i odsvirati te pjesme.
I biti ujedinjeni kao kad je bend tek počeo.
Publici i svima ostalima
pokazat ćemo dobre vibracije koje osjećamo jedni prema drugima.
Héroes!
Još jedno?
Héroes!
Spremni?
Héroes!
Jebote!
Došao je taj čas!
Riječi su bile ose
Ulice poput dina
Dok te čekam da dođeš
U lijesu čuvam tvoj dodir
I krunu
Tvoje zamršene kose
Želeći naći beskrajnu dugu
Kad se popnete na pozornicu,
sve što nije glazba morate ostaviti za sobom.
Pozornica je jedino mjesto na kojem su se Héroesi potpuno razumjeli.
Bend je bio vrlo kratkog vijeka.
Mogli smo otići mnogo dalje i postići mnogo više.
Da bar još sviramo i imamo 15 albuma!
Onda bismo zaista ušli u povijest.
Katedrala je tvoje tijelo…
Nitko nije došao na njihovo mjesto
i zato se Héroes smatraju jednom od velikih anomalija.
Tijekom deset godina neaktivnosti još su više napredovali
nego kad su bili zajedno.
U svijetu rocka to nije normalno.
Pjesme i glazba prežive sve.
Ne vidim razliku Između poljubaca i korijenja…
Dugo sam sanjao o tome da na stadionu imam stazu
kao Stonesi.
Svi su nam se snovi ostvarili.
Sad si mi ti na popisu
Obećanja koje trebam zaboraviti
Sad vi!
Obuzmu te emocije kad nešto dođe kraju.
Bolje je nešto dobro završiti nego to raditi zauvijek.
Puno vam hvala!
Zbogom!
Puno hvala!
Zbogom zauvijek! To je sve!
POSLJEDNJI KONCERT HÉROES DEL SILENCIJA ODRŽAO SE 17.10.2007. U VALENCIJI.
NA NJEMU JE BILO VIŠE OD 80 000 LJUDI.
OTAD NISU ZAJEDNO SVIRALI.
Héroes!
Ne moraš me impresionirati
Ni ići niz struju sa mnom
Ovdje silazim
Na obalama sadašnjosti
Gdje čovjek se davi
Ispisuje oporuku crnim čilijem
Mučenje je biti s tobom
Ti si alkemija mog otrova
Poraz nije opcija
I nema opravdanja
Zauvijek
Zvuči mi jako dugo
Zauvijek
Ništa nije zauvijek
Zauvijek
Ništa nije zauvijek
Utjecaj bijesa
I nagoni jezika
Nemam cijeli život
Još ima kutija U kojima ima iznenađenja
Poraz nije opcija
I nema izgovora
Zauvijek
Zvuči mi jako dugo
Doći ću s gorčinom u ustima
I s pobijeđenim srcem
Zauvijek
Ništa nije zauvijek
Zauvijek
Ništa nije zauvijek
Zauvijek
Ništa nije zauvijek
Ne!
Prijevod titlova: Petra Matić