Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Tohle není fér.
Neviděli jste Matta?
Šel nahoru.
- Ahoj mami. - Ahoj.
Neobouvej mě.
Zvládneš to.
Oba dva to zvládnete,
protože Bůh má s vámi své plány.
- Já vím, ale přestaň mě obouvat. - Dostaneš se z toho.
A zase budeš tím skvělým a úžasným člověkem.
Jo, ale přestaň mi zavazovat tkaničky.
Přestaň, mami.
Musíme to udělat brzy.
Jak moc brzy?
- Mám rodit až za dva týdny. - Ano.
Máte málo plodové vody.
Vaše dcerka je dost velká a připravená na porod.
- Budeme mít holčičku. - Slyšel jsem.
Promiňte. Nechtěli jste to vědět?
Kdybyste nezaskakovala, věděla byste to.
Ale naše doktorka si holt odjela na Maui.
Proč si nejet bodysurfovat? Vždyť jen čekáme naše první dítě.
Pořád je pánví dolů, tak dnes večer uděláme císaře.
Dnes večer?
Ještě jsem nesložil postýlku a…
To myslíš vážně?
Měla jsem si to udělat sama, ale řekl jsi, že to zařídíš.
- A taky to zařídím. Nemusíš se bát. - Tos mě opravdu uklidnil.
- Zařídím to. - Jsi připravený být otcem?
Ano! Ne… Kdo na tohle může být připravený?
Co tím vůbec myslíš, jestli jsem připravený být otcem?
Dnes? Nemůžeme to udělat zítra?
Chtěli jsme s chlapama z práce koukat na fotbal.
Už máme všechno domluvené a…
Snad mě nebereš vážně? Dělám si srandu.
Klídek, zlato.
To se vám povedlo.
- Tak jo. - Připraveni?
Jo, potí se mi ruce.
- I mně. - Tak jo.
NEMOCNICE BOSTON MEMORIAL
POUZE SANITKY
Proč jste nám nedali vědět včas?
Protože takhle je to zábavnější.
Řekli jsme si, že dneska to rozhodně nebudeš čekat.
- To je moc vtipné. - Aspoň mám smysl pro humor. Pa.
Mami, zavolám ti, až bude po všem. Mám tě ráda.
Ne, chci být u tvého porodu přes Skype.
- Co? Mami! - Tak tohle je fakt divný.
Chci být se svou dcerou
a vidět, jak se má vnučka narodí.
Postarám se o ni.
Jako o dítě sestřenice Janey?
Mami, to už je dávno.
- A je to tu. - Tak dávno ne.
Je nezodpovědné dát si miminko na klín, zapnout si přes vás oba pás
a nechat se odvézt do obchodu na nákup.
Vím, že si ho nemáš dát na klín, zapnout pás
a nechat se odvézt do obchodu na nákup.
Vím to.
Super. Zavolej mi přes Skype.
Zítra se na tebe budu těšit, zlatíčko.
Tak jo, měj se.
Dej tatínkovi pusu.
A pusu od maminky. Dvě pusy.
- Je to tady! - Panebože.
Super, jdeme na to.
- Čau Matte. - Čau.
Jak je?
Nedávej si ty těstoviny s tuňákem.
Ty uprostřed. Jsou fakt nechutný.
Ty dělala moje máma, Oscare.
Jsou výborný. Mají… Mají takovou ostrou chuť.
- V pohodě. Neřeš to, kámo. - Fakt ostrou.
Pojď ke mně.
- Matte, pojď sem. - Jordane, to ne…
Vážně, pojď sem. Potřebuješ obejmout.
Pořádně.
Pusť to. Dýchej.
- No tak, kámo. - Řeknu ti, ta tvoje řeč…
Ta byla.
Postavil ses před lidi a mluvil.
Vlastně nevím…
Nevím, co říct.
Čekal jsem, že si něco napíšeš,
ale tys to prostě vzal spatra.
Skončils? Na tohle teď vážně nemám.
- Prosím. - Ne, Matte. Podívej se na mě.
- Máš na to. A víš proč? - Neposloucháš mě.
Pamatuješ si na tábor Winapoo?
- Jo. - Jak tě popálil bolševník?
Měl jsi poleptaný obličej, plný puchýřků.
Nakonec ti to celé zhnisalo.
Vypadals šíleně. Pamatuješ?
V jídelně byla Marcy, tvá veliká láska.
A když tě viděla, tak začala křičet.
- Byls z toho na dně. - To jo.
- Ale zvládls to. - Jo.
Zvládls to.
Jo, protože jsi silnej a sebevědomej. A Tohle taky zvládneš.
Tohle je mnohem horší.
V čem vidíš podobnost?
- Jen se snažím… - Přestaň.
Už mlč, nebo slibuju, že dostaneš pěstí.
- Teda… - Je toho na mě moc.
Přísahám.
- Proč dáváš ruce v pěst? - Dost!
- Jak ti je? - Dobře.
- Všechno dobře dopadne. - Tak jo.
Miluju tě.
- Já zas svého anesteziologa. - To na mě nezkoušej.
Jsi překrásná.
Matte!
- Ano, Marion? - Nevidím. Uhni se!
Skvěle, Liz. Matte, teď se asi nedívejte.
Je to tady. Chci to vidět, a zároveň nechci.
Chci to vidět. Nechci to vidět.
- Vedete si skvěle. - Panebože, budou z nás rodiče.
- Miluju tě. - A já miluju tebe.
Jak to vypadá, paní doktorko?
- Je to tady. - Vidíte ji?
- Ano. - Panebože, Liz.
A tady ji máme.
Máme miminko.
Chtěl jsem ti…
Matte.
Tos nemusel.
Já vím, ale chtěl jsem. Zasloužíš si to.
Je nádherný. Díky.
- Zapnu ti ho. - Díky.
Přebalování se nevyhneš.
Pokud pak bude přebalovat mě, nemám s tím problém.
- Miluju tě. Díky. - I já. Jak ti je?
Bolí to, ale…
- Jak se máte, Liz? - Chci vidět Maddy.
Dobrý den.
Myslela jsem si to.
Budu potřebovat vaši pomoc.
- Jasně. - Potřebuje podepřít.
- Dobře. - Hezky pomalu.
- Dobře? - Nespěchej.
- Pomůžeme vám na křeslo. Pomalu. - Dala bych i maraton.
- Tak jo. - Motá se mi hlava.
Hlavně pomalu, zlato. Nespěchej…
Liz? Co se děje?
- Bylo jí předtím špatně? - Nevím.
- Liz? - Nemůže dýchat.
- Cože? - Zavolám pomoc.
- Liz! - Doktora, hned!
Liz! Podívej se na mě!
- Nechte ji. - Co s ní je?
- Liz? - Dýchací přístroj!
- Liz! - Slyšíte mě?
- Musíte jít ven. - Cože? Co to…
- To je má žena. - Zkolabovala.
- Bylo to náhlé. - Co se děje? To je má žena!
- Klesá jí tlak. - Adrenalin, hned!
Počkejte. Liz! Počkat… Liz!
- Pane Logeline. - Dobrý den, doktore. Co se děje?
Vaše žena měla plicní embolii.
Do plic se jí dostala sraženina.
Co to znamená?
Co to zna…
Že je má žena naživu?
- Řekněte mi, že je naživu. - Co?
Co se děje? Něco s Maddy? Matte!
Ne!
Proč?
Za den s tebou bych dal cokoli.
Tady ji máte.
Na dítě není připravený.
Ani nesložil postýlku.
Vždycky byl takové velké dítě.
Ahoj Matte, jak to zvládáš?
Jako velké dítě.
- Dej mi ji prosím. - Nakrmila jsem ji.
Dobře.
Víš, Maddy…
kdybys mohla mít jen jednoho rodiče, přál bych ti maminku.
Protože jí by to šlo líp.
Čím dřív, tím líp.
Já ti nevím.
Nevím, jak tohle dá.
- Vidíš? - A řekneš mu to?
Ne.
Tak jo, Maddy.
Tak jo. Vyhrálas.
Řekni mi, co tě trápí. Máš hlad?
Potřebuješ zas přebalit?
Tak jo, počkej.
Vydrž, Maddy.
Tak jo, tady to máme.
Dobře.
Počkat, neutřel jsem to všechno.
Panebože… Sakra!
Proč nespíš?
Protože už asi nikdy spát nebudu.
Co to má na zadečku?
Plínu.
Je nějaká nafouklá.
- Nemá ji naruby? - Nemá ji naruby.
Přišel jsem jí udělat mlíko.
Tady. Slyšely jsme ji plakat.
Nakrmíš ji?
Tady máš mlíčko.
- Matte, zlato, říkaly jsme si… - Měl by ses vrátit do Minnesoty.
I kvůli penězům.
Přesně, práci tam seženeš.
S tvojí mámou ti pomůžeme Maddy vychovat.
Budeme si pomáhat. Podpoří nás i lidé z kostela.
- Nikoho tu nemáš. - To teda mám. A mám tu práci.
Doma ve svém oboru práci nenajdu. A mám tady své kamarády.
Tví kamarádi jsou divní.
Jo. Možná máš pravdu, ale jsou to mí kamarádi.
A je tady Liz.
Kamkoli se podívám,
každičký kout tohoto domu mi ji připomíná.
Mami, pořád mluvíš o plánech Boha.
Jaká je šance, že tady potkám někoho ze svého rodného města?
Plány Boha?
Já měla plán.
Liz si měla udělat doktorát, vrátit se, pracovat a žít.
Takový byl plán, než tě potkala.
Chceš tu zůstat? Fajn.
Ale Maddy pojede s náma.
- Marion, to… - Bude to pro ni nejlepší.
A věř mi, že to bude nejlepší i pro tebe. Záleží mi na tobě.
Nemůžeš to zvládnout.
Od výchovy si neodpočineš. Ani ve dne, ani v noci.
Chápu a… popřemýšlím o tom.
Dobře.
Přemýšlel jsem o tom.
Zamyslel jsem se nad tím.
Máš pravdu.
Máš pravdu, Marion. Tohle nemůžu zvládnout. Ale víš co?
I tak to udělám.
Udělám to. Vychovám Maddy.
Vychovám ji, protože jsem její táta
a mám ji rád.
To já vím.
Vážně to víš? Protože o tom trochu pochybuju.
Nepochybuju o tom, že ji máš rád.
Ani o tom, že jsi miloval Liz.
Chceš si Maddy nechat jen proto, abys to celé přežil.
Promiň, že jsem ti zkazil plán.
Na chlapa nemůžeš takhle zhurta.
- Naopak, chlapi potřebují pevnou ruku. - Marion!
Kdybych ti mohl dát jednu radu, jak vychovávat dítě…
Nech to plavat.
Jako rodiče děláme šílený věci.
Chceme, aby vše bylo dokonalé.
Ale to není v naší moci.
S tím se musíš smířit.
Liz tě milovala.
A to mi dělalo dobře u srdíčka.
Taky vím, jak moc jsi miloval ty ji.
To jo.
Jsi…
Jsi super táta.
Liz měla kliku, Miku.
Díky.
Moje teta loni zemřela.
Bylo jí 99.
Páni, to musel být šok.
To byl.
Hele, vezmi si tolik volna…
Dobře.
…kolik chceš.
- Díky. - Pět, šest týdnů.
Je mi to fuk.
Asi budu potřebovat deset
až dvacet let.
- No… - Tak nějak, ale musím pracovat.
Chápeš? Proto si nemůžu vzít volno.
Howarde, napadlo mě, že bych pracoval z domova
a chodil sem podle potřeby. Co myslíš?
Akorát bych musel přijít i s dcerou.
- Staráš se o ni ty? - Ano.
Aha, tak super. Dobře.
Nevěříš, že to dám.
To není o tom, čemu věřím…
- Protože jsem chlap? - Ne.
Co má žena a muž ne?
Trpělivost.
Emoční zranitelnost.
Prsa.
Ty maj i chlapi.
Truchlíš, tak to přejdu.
Já miminka zbožňuju.
Mám dokonce tři.
Tady už to nejsou miminka, ale kdysi to miminka byla.
A říkám ti, že to je masakr.
Naprosto tě to zničí.
Už má pevná hovínka?
Ne, ještě ne.
Zatím je to jenom řídký.
Jen si to užívej. Pak uvidíš.
Až budou tuhá, budeš na ta řídká vzpomínat.
Dobře.
Teď si to schovávej a pohnoj s tím kytky,
protože je to plné živin.
- Super tip. - To je.
Jednání s Londýnem je za pět týdnů.
Chci ti říct, že s tím počítám.
Moc dobře víš, že na to mám a že udělám, co bude potřeba.
Ale kdybys měl pocit, že to nedám, a chtěl to dát Oscarovi…
- Oscarovi? - A…
- Jo. - Tak na Oscara rovnou zapomeň.
Ptal ses ho?
Ptal ses ho, jestli ty klienty můžu převzít?
- Ano. - Cvičili jsme to.
Ptal jsem se a vyšlo to.
- Říkal jsem ti to. Super. - To jo.
Tohle je drsný, posílat kytky pozůstalému.
Protože ty kytky zvadnou a musíš je vyhodit.
Je to fakt na prd.
Nikdy jsem neviděl umřít člověka.
Ale viděl jsem umřít veverku. To pak přemýšlíš o koloběhu života.
Přitom to není kolo, ale čára.
- Má to začátek a konec. - Oscare.
Můžeš mlčet?
Zníš jako moje manželka.
- Budeš ji dávat do zavinovačky? - Dávala jsi do ní Liz?
To si piš.
Pak ano. Chci to dělat tak, jak by to dělala Liz.
Ale tohle vypadá šíleně.
To je fakt pevně uvázané, Marion.
Bojíš se snad, že uteče?
Zdravím. Jak se máte?
Dáte si extra pálivé?
Co? Babičky? Nebo snad malá?
Dovolte mi říct, že vám to sluší.
Díky.
- Rádo se stalo. - Přestaň.
- Vaše noční róba… - Jordane, přestaň.
Co dělám?
- Flirtuješ s mojí mámou. - Ne ne.
Vidím, jak s ní flirtuješ.
Flirtuji s oběma tvýma matkama. Marion, jak se máte? Sluší vám to.
- Jordane. - To je svetřík?
Jordane, přestaň.
- Můžu za to, že je to kus? - Dost.
- Vážně je. - Dost.
Mám pro tebe dárek. Můžu ti ho dát?
Počkej, dojdu pro něj. Přinesu ho.
Děláme seznam. Potřebujeme dupačky.
A taky pojistku na záchod.
Víš, že se v něm může utopit.
Hele…
Chtěl jsem se zeptat, jak dlouho se tu zdržíš.
- Kéž bych nemusela zpět… - Tebe se neptám.
S tebou už jsem to probral, ale s Marion ještě ne.
Jelikož se odmítáš vrátit do Minnesoty, tak tu zůstanu půl roku.
Půl roku?
- Ano. - A co Mike?
O Mika teď starost nemám.
Ahoj Matte.
Ahoj Miku. Jak se máš?
Dobře.
Tak jo.
Rád bych mluvil otevřeně.
Klidně mluv otevřeně.
Jsem moc rád, že tu jsi.
Já vím.
Jsem rád. Myslím to vážně.
Ale mám strach, že když jsi tady,
a když tu budeš delší dobu,
tak si začneme lézt na nervy.
Během půl roku?
Proto jsem si říkal, že bys mohla odjet s mojí mámou.
Jak by to asi vypadalo, kdybych odjela dřív, než se ujistím,
že se umíš postarat o mou vnučku?
To nezjistíš, dokud mi nedáš tu šanci.
Má naprostou pravdu.
Už to máš skoro v kapse.
Tak bojuj dál, Matte. A tady jsem ti něco koupil.
Co to je?
- Domácí mazlíček. - To je rybička.
Copak nevíš, že děti, které mají mazlíčky, jsou šťastnější?
A taky netrpí na alergie.
To se týká psů a koček.
- Sakra, četl jsi ten stejný článek. - Jordane, tohle je…
Dobře, melu tu sračky. Omlouvám se za vyjadřování.
Nenávidím tu rybu. Pamatuješ na Tanyu?
Rozešla se se mnou a nechala mi tuhle blbou rybu.
Zavezeš mě do obchodu?
- Jasně. - Dík.
Samoživitelé do toho!
Jsem tu pro tebe.
Díky.
Marion, co kdybychom to udělali takhle?
Až se vrátíš domů, budu tě pravidelně informovat o tom, jak se Maddy daří,
a na Instagram budu neustále dávat fotky.
Dobře.
Pojedu domů společně s Annou.
Ale pokud to přestaneš zvládat,
tak se přestěhuješ do Minnesoty.
- Proč bych to dělal? - Protože tu nejde jen o tebe.
- Dohodnuto. - Kámo, můžu?
- Tu rybku si necháš? - Žádnou rybu nechci.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Tohle poprosím.
- Ty jsou skvělé. - Aha.
Radši se na mě takhle neusmívejte. Ještě tohle.
Já děti nemám. To je pro něj.
To on kupuje tohle všechno pro svou malou.
A všechno to zaplatí.
Jo, tady to je.
Tvůj krém na opruzeniny.
Tenhle je pro Maddy. Tenhle dejte zvlášť.
Na, tenhle si dej tamhle,
aby paní věděla, že si sám zaplatíš krém,
který máš na své problémy.
A tenhle pro Maddy platím já.
- Ten je tvůj, tenhle Maddy. - Dobře.
Sice říká… Ale je to…
- Vyrážka. - Vyrážka po holení.
- Na zadku. - Na zadku ne.
Mám vyrážku po holení a…
- Na tvém… - Viděl jsem to ve videu.
Tohle vás ochrání proti vyrážce po holení.
Proto mám tak hladkou kůži na krku.
- Tady… - Vypadáte skvěle.
- Vážně? - Jo.
Slyšels to? Prý vypadám skvěle.
Ať vám ukáže zadek.
Teď tam máš dát osmý 44milimetrový šroub.
Žádný osmý čtyři…
Žádný takový šroub nevidím.
Vždyť ho ani nehledáš. Podívej se vedle nohy. Vidíš?
- Dobře. - Proč si hraješ na blbýho?
Neviděl jsem ho, tak jsem blbej?
Chováš se jak blbej „fíčus“.
- Nemluv před ní sprostě. - Řekl jsem „fíčus“.
Proč to říkáš?
Nechci před ní mluvit sprostě.
Tak proč to neřekneš jinak?
To jsem udělal.
Řeknu ti, že tvůj táta je pěknej kojot.
Přesně tak. Je to blbej kojot.
Praštěnej „fíčus“.
Vidíš, nejde to…
Musíš otočit tou páčkou.
Vždyť to dělám. Nejde to.
Vůbec nemáš trpělivost.
Tohle nemá s trpělivostí co dělat.
Říkám ti, že se fakt snažím, ale nejde to. Nezvládám to, mami.
Sakra.
Nic z toho nezvládám.
Nezvládám to.
Bez Liz to nejde.
Snaž se dělat to, co je nejlepší pro malou.
To je to, co musíš dělat po zbytek života.
Věřím, že to dokážeš.
Tady.
Nepředváděj se.
Desetkrát denně se za tebe pomodlím.
Hlavně nešil, když to bude jen devětkrát.
Mám tě rád.
- Tolik lásky. - Měj se, babičko.
- Pojď ke mně. - Držíš ji?
Máme tu dohodu.
Pokud to pro ni bude nejlepší, přestěhuješ se. Dobře?
Nebudeš sobec.
Dohodnuto.
- Mám vás ráda. - Zlom vaz!
Mám tě moc ráda, Maddy. Babička tě má moc ráda.
- Pa! - Pa!
Tak jo. Super.
- Táta v šátku. - Jak vypadám?
Vypadáš jako boss.
- Vážně. Jak vypadám? - Vypadáš jako boss.
- Musíš to zapnout. - Zmáčkni to.
- Mačkám to. - Já tady taky.
- Tak to zapni. - Pořád je to volný.
Pánové! Přidělali jste isofix?
Panebože. Maddy, to jsem nechtěl.
Mrzí mě to. Tatínek nechtěl.
Vidíš? Dobrý, ne?
- Konečně to drží. - To jo.
- Díky. - Hlídával jsem děti.
Počkat.
Co?
Je vzhůru.
- Není. - Je. Slyšel jsem ji.
- Nemám tu lahev. - To je blbý.
Dáme tam mlíko. Tak.
Prostě to ustřihnu.
Tys měla teda pořádnej hlad.
Jsem dobrej!
Páni! Kde má maminku?
Je to kosmonautka. Trénuje v NASA.
Kde má maminku?
Maminka si odpykává trest ve vězení.
Kde má maminku?
Já se nemůžu dočkat pondělí, až vypadnu od těch řvounů.
Vaše děti musí být taky nadšené, když vypadnete.
Koupili jsme ti kytky.
Chtěl jsem ti říct, že se ti splnilo přání.
Pořád ji přebaluju.
Ta holka furt kadí.
Ta je rozkošná.
- Mohl bych vám… - Určitě.
- Díky. - Jasně.
Teď jedeme kolem školy,
kam tě maminka chtěla poslat.
Takže sem budeš chodit.
Mají tam jeptišky. Ty se ti budou líbit.
Vypadají totiž jako tučňáci.
Nekecám.
A žijou v celibátu.
Jasně.
Zlobíš se.
Nechceš žít v celibátu, ale budeš.
Dobrej pokec.
No tak, Maddy.
Co ti je?
Jedeme na horské dráze, Maddy.
A jdem na to. Jedeme dolů.
Jedeme dolů a pořádně to s náma hází.
Ne, vážně mami. Poslouchej mě. Ty mi nerozumíš.
Myslím to vážně. Ona prostě bez přestání pláče.
Někdy zabrala ukolébavka.
Pak ses hned uklidnil.
Hajej moje dítě,
za pivo vyměním tě.
Zavři oči, Maddy.
Zkuste to výš.
Zavři oči, Maddy.
Zavři oči svý.
- Zavři oči, Maddy. - Nefunguje to.
Zavři oči svý.
Ne. To ji ještě víc rozčílilo.
- Ne… - Tleskáním ji nevypneš.
- Pořád jenom brečí. - Poslouchej taťku.
Taťka říkal, že máš jít spát, Maddy.
Tvůj otec už padá na hubu.
- To není týrání. Určitě ne. - Je to hraniční.
Mám tak popraskané bradavky, že se na ně bojím podívat.
Je divné, že mě kojení tak trochu vzrušuje?
Můj manžel chce sex.
A já chci, aby umřel. Jsem divná?
Ne.
- Promiňte. - Anonymní alkoholici jsou chodbou vpravo.
Proto tu nejsem.
Nejsem alkoholik. To opravdu ne.
Právě usnula, ale brečela několik hodin v kuse.
Brečí tolik, že mě to vyčerpává.
Bolí mě obličej a jsem naštvaný. A nevím, jak složit kočár.
Netuším, jak ho složit.
Je mi líto, ale tato skupina je pro nové matky.
Lžete, protože tam píšete „rodiče“.
Jsem rodič a nevím si rady.
Tyhle věci nemám s kým probrat.
Což mi připomíná, ta holka kadí jak protržená.
Je jak gejzír.
Je normální, že kadí dvěma způsoby?
Buď je to silnej proud,
ve kterém je to všechno takové tužší
a zasáhne vás to přímo,
nebo je to rozprašovač,
ve kterém se to rychle rozprskne.
Potřebuju pomoc. Potřebuju, aby přestala brečet.
Jak to mám udělat?
Moje nejstarší dítě trpělo prvních pár měsíců kolikou.
- Co to je? - To je, když miminka bezdůvodně brečí.
A to tak, že máte pocit, že jim vypadnou oči.
- Způsobil jsem jí koliku. - Ne, takhle kolika nefunguje.
Sahám na ni neumytýma rukama. Nejspíš jsem jí koliku způsobil tím.
Koliku jí nemůžete způsobit. Kolika souvisí s trávením.
To se mi ulevilo.
Nám nejvíc fungoval bílý šum.
Bílý šum?
Bílý šum.
A povídání o budoucnosti přenechám Mattovi.
Ukáže vám, jak to mohou vaši zákazníci využít.
Předávám slovo, Matte.
TVOŘÍME PRO BUDOUCNOST
Matte.
- Matte! - Nespím.
Nespí.
Tenhle chlap nikdy nespí. Jen přemýšlí.
Jo, přesně. Jenom přemýšlím.
Velmi hluboce přemýšlím.
Díky, Howarde.
A důvodem je to, že jsem naprosto nadšený.
- Ano. - Neskutečně nadšený.
S tímto upgradem získáte tisíce,
ale opravdu tisíce přednastavených vizuálů od podlah
a zdí, přes osvětlení, které nabízí…
Slyšíte pláč?
Pláč? Ne, nic neslyším.
Mám vybočenou nosní přepážku, občas mi píská nos. Možná slyšíš to?
Ne, to není ono.
Promiňte, omluvte mě na chvilku.
- Cože? - Počkej, kam…
Promiň.
Tak jo.
- Nic? - No tak, to je vysavač.
No tak.
Tady máš vysavač.
No tak, Maddy!
- Ahoj. - Ten vysavač je naprd.
- Co se děje? Co to vyvádíš? - No tak, Maddy.
- Co děláš? - Tu věc s vysavačem.
- Vezmu ji. - Věc s vysavačem?
- Dobře. - Má ráda zvuk vysavače.
Vy jste tady!
Matt má miminko.
Omlouvám se, že jsem odběhl,
ale má záchvaty pláče
a je skoro nemožné ji utišit.
- Nechce mi cucat malíček? - Ne.
- Mým dětem to pomohlo. - Ne.
- Cucaly mi malíček. - Fuj.
Třeba pomůže tohle. Aplikace s bílými šumy.
- Pomáhá mi to usnout. - Díky.
U nás zase pomáhalo klokánkování.
Dceři je teď dvacet pět.
Všimněte si jednoduchého hierarchického dělení.
Vše je o tom dát zákazníkovi to, co chce.
Jednoduchost.
Nemám pravdu? Že je to tak?
- Jednoduchost. - Dobře.
Mám menší problém. Tohle je místo pro práci.
Ne pro miminka. A má role tady je…
být za hajzla.
Kdo ti tu roli dal?
Jen se ptám. Jestli ses tak narodil, nebo…
Chápeš, že mám nad sebou jiného hajzla?
A nad ním je zase další hajzl.
Řetězec hajzlů.
Přesně tak to je. Řetězec hajzlů.
Takže… Ano?
Chtěla jsem říct, že ta prezentace byla skvělá, Matte.
Nezapomenutelná. Ozveme se tento týden.
Moc vám děkuji. Vážím si toho, protože asi dostanu padáka.
- Ne. - Moc díky…
Zavoláme si. Díky, Fionno.
Nashle.
Tak povídej.
Takovou kliku nemáš. Nechci tě vyhodit.
Jen mám o tebe strach.
Kdy sis naposledy odpočinul?
Existují přece paní na hlídání.
- Ahoj Maddy. - No jo.
Jmenuji se Summer. Teď si tě pochovám.
Ještě nerozumí, je to jen miminko.
I k dětem bychom měli přistupovat s respektem.
Viď, Maddy, to zvládneme.
Jo.
Přesně tak.
Všichni tátové si zaslouží volno. Užij si to.
Máš hlídání, tak se bav.
Jako samoživitel to potřebuješ.
Pořád nemůžu uvěřit tomu, že Matt je táta.
Říct si to nahlas: „Matt je táta.“
Je to fakt mazec. Šílenej.
- Je to mazec. Ahoj. - Co děláš?
Poslouchám tě.
To myslíš vážně?
- Co? - Jak co? Co to bylo?
Tys neviděl tu rozmanitost?
- Tolik chutí. Pro oba. - Aha.
Víš co? Musím jít. Jdu domů.
Matte.
- Promiňte. - Matte! No tak! Matte!
- Co? - Co je? Kam jdeš?
Jdu domů.
- Proč? - Protože mě to tu nebaví.
Cože? Máme tam baby, panákujeme, užíváme si…
Žádný baby mě nezajímají. Proč by mě teď měly zajímat?
Tenhle večer sis měl užít.
Ale já nestojím o tvůj způsob zábavy.
Vážně ne.
Co zemřela Liz, ještě ses nebavil.
- Ale to je… - Drž… Kámo.
Dost.
Tohle nedělej. Nemluv o Liz.
Fakt ne.
Jsem debil.
- Zamávej. - Pa pa.
Na shledanou.
Už ji nikdy neuvidíme, viď?
Máme jeden druhého. Nikoho dalšího nepotřebujeme.
A už jde Javier.
Tatínkův nový nejlepší kamarád. Nese nám mlíčko a plínky.
Všechno nám donese, a my tak nemusíme mluvit s lidmi.
Jestli tu zazvoní někdo jinej, tak ho zabiju.
„Jestli tu někdo zazvoní, tatínek je zabije.“
Nemáte zvonit.
Je to tam přece jasně napsáno.
Někdo se nedožije zítřka.
Dobré ráno.
- Ahoj. - Ahoj.
Kde mám vnučku?
Co tu…
Je oblečená?
- Co tu děláš? - Dneska jde Maddy na prohlídku.
Sakra, to už je čtvrtek? Do prčic.
Chceš mi říct, že jsi na tu prohlídku zapomněl?
Nezapomněl. Akorát se chystáme.
Za chvíli odcházíme. Malá se koupe.
Tys ji nechal ve vaně?
Výborně.
No ano.
Jak papá?
Asi normálně.
No…
Většinou je to dobrý.
Občas ji nechám, aby si hodinku přispala.
A co vy? Jak to zvládáte?
- Tohle není o mně, ale… - Jak je na tom Maddy?
Je v pořádku?
Vím, že nejsem dokonalý.
Vím to moc dobře. Jsem naprostá nula.
- Nic nezvládám. Pos… - Matte.
Zvládáte to skvěle. Daří se jí.
Váhově se posunula do 60. percentilu
a ve výšce do 70.
Začněte ji krmit, jen když má hlad.
Snad se nebudete zlobit, když vám řeknu, že vaše žena by na vás byla hrdá.
No tak, Marion.
To bude dobrý.
Nechceš skočit na oběd?
Ne, musím zas letět zpátky.
- Tak brzy? - Ano.
Řekla jsem Mikovi, že jdu do salonu.
Cože?
Chceš odvézt na letiště?
Ne, malá potřebuje spinkat.
Chceš spinkat?
To víš, že jo. Matthewe,
dnešek ukázal, že jsi skvělý rodič.
Všechna tato malá vítězství si ukládej tady uvnitř.
Bude to to nejcennější, co máš.
A ne že budu muset přijet dřív,
než ji otec Mayfield pokřtí v minnesotském kostele.
Tak za tři týdny v Saint Augustinu.
Počkat, cože?
Za tři týdny v Minnesotě.
- Minnesota… - Mám tě ráda, Maddy.
O Minnesotě slyším poprvé.
Kdo dopil všechno mlíčko?
No ty, ano. Tys ho dopila. Asi jsi měla hlad.
Viď?
„Mám hlad, tati.“
Dnes poprvé letí.
Vůbec na to nevypadá.
- Je rozkošná. - Jo…
Sakra.
Moc mě to mrzí.
Tamhle je! Maddy!
- Ahoj! - Ahoj Maddy.
To je zlatíčko.
Ahoj, miláčku.
- Máš to? Super. - Dobrý? Tak jdeme.
Tak pojď, Anno. Napijeme se něčeho studeného.
Tak jo.
Pamatuješ si, jak jsem vás tady přistihla?
Ježkovy oči.
Pamatuju.
Chtěla jsi mě zmlátit hokejkou.
Pořád jsi křičela, že v tomhle domě teda ne.
Myslel jsi, že si tu noc užiješ, viď?
A užil sis něco úplně jiného.
To jo, strach dokáže zázraky. Nikdy jsem tak rychle neběžel.
Vypadá to tu jinak.
Přinesla jsem spoustu věcí z jejího dětství z půdy.
Moc se mi to líbí.
Nejdřív jsem tu trávila celé dny.
Celé dny.
Ležela jsem v posteli,
čuchala k jejím polštářům.
Brečela jsem. Byla jsem naštvaná.
Teď jsem si povolila trávit tu jenom jednu hodinu denně.
Ráda bych, abys občas s Maddy přijel a strávil s námi pár dní.
Až bude větší.
Mohla by přijet na prázdniny.
Prázdniny?
Matte, potřebuje rodinu.
Potřebuje ve svém životě ženu.
A tím nemyslím někoho, koho potkáš v baru.
Nebo na Tinderech.
Na Tinderech?
Nejsem na Tinderu a co tím chceš…
Jak je možné, že znáš Tinder? Odkud tyhle věci máš?
Myslíš…
že bys dnes večer mohla Maddy pohlídat?
No jasně!
Zašel bych za kámošema a dal si drink.
- Jen jdi. - Dobře. Tak jo.
Díky.
Mami?
Měl táta rád mimina?
No jasně, moc rád.
Proto jich měl tolik a s tolika různýma ženama.
Ale vzal si tebe.
Tolik štěstí najednou!
Ty jsi byl moje štěstí.
Snad budu aspoň z půlky takovej rodič jako ty.
Jsi skvělý rodič.
Víš co, Maddy?
Vidíš to miminko?
No není krásná? Sestro…
Zvládla to skvěle, co?
Pojď dál.
Tati, vstávej! Jdu do školy!
- Vstávej! - No jo.
Musíš se je zkusit…
překvapit a chytit.
Přes, pod, přes.
Tak jo.
Tak jo, jeden bychom měli. Teď…
Co to jako je?
To je úplně nový účes.
Pokud mu dáme šanci, možná se uchytí.
Nevrť se.
Hezky nahoru. Jenom…
Vydrž to. Super.
Všechny holky mají sukně.
Ale když mám sukni, mám pocit, že jsem si zapomněla kalhoty.
Ale prý je to pravidlo.
Pravidlo? Žádný blbý pravidla nepotřebujeme.
- Líbí se ti tady? - Maminka chtěla, abych sem chodila.
Líbí.
Tak pak jsem spokojený.
Tak jo, utíkej. Mám tě rád.
Já tebe.
Dvě pusy. Dáme je na čelo.
- Pa. - Měj se.
Dobré ráno.
- Pane Logeline, musíme probrat uniformu. - Měj se krásně! Pa!
Máme tu nějaká pravidla!
Maddy, hraješ. Zdržíš se, nebo vsadíš?
Vsázím vše.
Zase všechno?
- Páni. - Zas vše?
Já pokládám.
Pokládáš? Jsi srab.
- Vypadá vážně. - Nevím, jestli blafuje.
- Vážně. - Podívej se na mě.
Tomu říkám kamenná tvář.
Tu neprokoukneš.
Netuším, co se ti honí hlavou.
Já vidím Maddy až do žaludku. Počkejte.
Tak nic. Nejde to. Pokládám.
Já vsázím vše. Jako vážně.
Podívej. Královny.
- Co ty? - Co máš?
- Esa. - Cože?
- Ne. - Dostala dvě esa.
- Měla dvě esa. - Dobrý karty.
- Rozdali jste jí dvě esa. - Je to tvoje.
- Vezmi si to. - Vyhrálas to.
Patří ti to.
- Je to moje. - Vezmi si to.
Ne, že to sníš najednou.
Jupí!
Tak jo.
Měls zeleninku? Co to tu máš? Dort?
Jo!
Člověk by si skoro přál mít dítě, aby si to tu užilo.
Já jedno mám, tu divošku. Jmenuje se Maddy.
- Ahoj tati! - Ahoj!
Dělová koule!
Vy jste Matt?
Ano, jsem Matt.
Aha, tak už vím, proč Oscar a Rose chtěli, abych dnes přišla.
- Snaží se nás dát dohromady. - Páni.
Říkala jsem, ať přestanou.
- Přesně to jsem jim řekl i já. - Fakt?
Neuděláme si z nich srandu? Vylijte mi to do obličeje.
Nebo se s nimi přestaneme kamarádit.
To zní dobře. Hledám si nové bělošské kamarády.
Vážně, nedělám si srandu.
Tady jich je spousta.
Čím se živíte?
Jsem animátorka.
Animátorka? To není moc obvyklé.
Já pracuju s ním.
Pracuju s Oscarem.
- Ahoj. - Mluvíte o mně?
Zvoní mi v uších. Snad mě nepomlouváte.
Tak vy dva jste se seznámili na Oliverově oslavě.
Jo.
- Super. - Taková náhoda.
Velká náhoda.
Ty jsi super a ty jsi taky super.
Takže…
- Ale je to fakt náhoda. - Jasný.
- To se ti povedlo. - To jo.
- Dík. - Jasně.
Super.
Díky.
Ahoj Rose.
To snad ne.
Jinak já jsem Liz.
To není vtipný.
Co není vtipný? Tak se jmenuju. Kamarádi mi říkají Lizzie.
Jste animátorka.
- Na čem jste dělala? - Na pořadu Jim boduje.
To znám. Maddy to miluje.
Necháváte ji na to koukat?
Jo, je to animák.
A viděl jste to někdy?
Jim boduje, ale u žen.
To je o sexu?
- Myslel jsem, že je skřítek. - Jo, je skřítek.
Pěkně nadrženej skřítek, co boduje u každý ženský.
A je tam varování, že to není pro děti?
Ano, je tam varování.
Víš, kde je hrnec se zlatem?
Ten hrnec je tamhle.
A teď ta duha zmizela.
Ty mi ale dáváš.
A teď dáš ty mně, pokud nic nenamítáš.
Nenamítám, dám ti moc ráda.
Motá se mi hlava.
Za chvilku se ti bude motat ještě víc.
A dost.
- Páni. - Zrovna se chtěli prát.
Přesně. A to je trochu moc…
To je násilí. To není pro tebe.
- Zavolals jí? - Sklapni.
- Jako proč? - Sklapni a nebuď hovado.
- Hovado? - Jo, hovado.
- Maddy je dost stará. - Přestaň. Vážně.
Dost stará na co?
- No tak! - Nech to na mně.
- Jordane. - Věř mi.
- Jordane… - Od toho máš kámoše.
Někdy se dva dospělí potkají
a zamilují se.
A oba jsou krátkozrací.
Oba dva. A dělají takové krásné věci.
Chodí spolu na procházky do parku.
Potkáš toho pravého,
ale pak se ukáže jejich skutečná tvář a kopnou tě do zadku.
- Jen kvůli chrápání. - Co to meleš?
Pak spíš na podlaze a je to v pytli.
- Co? - Odřený ruce.
To stačí!
- To nestačí. - Ale stačí.
- Nevíš, jestli potkáš toho pravého. - Vždyť tu mluvíš o sobě…
Víš, že mluví o sobě, viď?
Vím, ale když se měli rádi a pak se zase rádi neměli,
nemohli by se mít zase znovu rádi? To by bylo super.
- To jo, Maddy. - No páni.
Pojď, plácneme si. Obejmi mě.
- To ne. - Jsi prostě malej génius.
Co má dělat po tom všem, cos řekl.
Nebuď hnusnej. Ty jsi tak chytrá.
Rozhodně ne po svém tátovi.
Proč nosíš kalhoty?
Držte se při sobě a neběhejte.
Maddy, ty jsi kluk?
Nebo jsi holka?
Sklapni, hovado.
Madeline!
Nerozumím tomu.
Ten kluk provokoval ji.
- Proberte to s jeho rodiči. - Tak se stalo.
Provokoval ji, protože jako jediná holka nosí kalhoty.
Co kdyby nějaký chlapec přišel v sukni?
Tak je to jeho věc. Tohle je 21. století.
Madeline je prvňáček. Chybí jí matka, která by jí byla ženským vzorem.
Moc dobře vím, že mé dceři chybí matka.
Musíte jí ukázat, že na holčičím oblečení není nic špatného.
Nechápu, proč jsou jeptišky tak přísné.
Proč jste přísné?
Co se děje v táborech pro jeptišky, že jste pak takhle přísné?
Ale už budu mlčet, aby mě nestihl Boží hněv.
Tak co tohle, Maddy?
Co na to říkáš?
Ne, chci tyhle.
- Tyhle? - Jo.
Tak jestli je fakt chceš…
Jdeš ven?
Ano, přijde Rose a já půjdu ven.
S Oscarem.
Ne, s Oscarem ne.
S Jordanem?
Ne, ani s Jordanem.
Se slečnou?
Ano, se slečnou.
Vadí ti to?
- Vadí to tobě? - Ptal jsem se první.
Je to sestra Kathleen ze školy?
Ne, není to sestra Kathleen ze školy.
Pak mi to nevadí. Kdo to je?
Je to slečna z oslavy.
Víš co?
Mám pro tebe překvapení.
Chtěl jsem počkat, až budeš starší. Tohle patřilo mamince.
Rád bych, aby sis vybrala něco, co bude odteď tvoje.
- Cokoli? - Cokoli chceš.
Tohle.
Páni.
To se mi líbí.
Skvělá volba.
Zapnu ti to.
Je v tom ukrytá maminka?
Ano. Je tam. Je v tobě a je i ve mně. Je…
v každém, kdo ji znal.
- A… - Co na to řekla?
Že její máma je v ní, protože má stejnou DNA.
- Co? - Opravdu. Přísahám.
Ty máš snad geniální dítě?
Asi je to tím, že se Maddy pořád na něco ptá.
Byli jsme na výstavě mumií a tam mluvili o DNA,
tak jsem se jí snažil vysvětlit, co to je.
A přitom se…
Co?
Nechápu, že jsi sám a že jsi v parku nesbalil žádnou z těch sexy samoživitelek.
Ale přestaň.
Na rodičích samoživitelích není nic sexy.
Jsme přepracovaní, nevyspalí, máme na sobě zvratky svých dětí…
- To je sexy. - Cože?
- Je to sexy. - Jako vážně?
Ty jsi ale vtipná.
Dost jste si prožili.
Ty a Maddy.
To máš pravdu.
Ale jsme v pohodě. Máme…
Máme jeden druhého a jsme v pohodě.
Naprosto to chápu.
Já mám jen sebe a taky jsem v pohodě a spokojená.
Fakt?
Takže jsi měl skvělý vzor ve svém otci?
Ne. To rozhodně ne.
Vlastně je to přesně naopak.
Díky němu vím, jak to nedělat.
Dám ti teď pusu, neva?
Neva.
Myslím, že to zvládnu.
Protézu si mám vyndat, nebo si ji tam nechat?
Nech si ji. Když to zvořu, alespoň to budu mít na co svést.
Dobře.
Nevadí ti, že se jmenuju Lizzie?
Ne.
Ale jestli chceš, změň si jméno.
Dobře. Klidně mi můžeš říkat
„Její královská Výsosti”.
Nebo „Její Veličenstvo”.
Cokoli takového je fajn.
Dobře, beru v potaz.
Co Hank?
Proč?
- Řeklas „cokoli”. - Dobře.
- Dobře? - Vyzkoušíme to.
- Vyzkoušíme to hned. - Fakt? Tak to vyzkoušíme.
Tak běž. Utíkej dovnitř, Hanku.
Panebože.
- Díky za super večer, Hanku. - Hanku!
Hanku!
- Dobrou noc. - Tak jo, to stačilo. Díky.
Dobrou noc.
No teda.
Ahoj.
Jdeš pozdě.
Jak to myslíš?
Slíbils Rose, že přijdeš ve 23:00.
No vidíš. A teď je 23:13.
Takže jdeš pozdě.
Dobře, ale zase ne o tolik. Ahoj Rose.
Fakt jsem ji uložila.
Opravdu?
A co s tím uděláš? Dáš mi domácí vězení?
To máš v plánu? Dáš tatínkovi domácí vězení, protože přišel pozdě?
- Jo. - Super.
- Máš zavázané tkaničky? Asi ne.
- Ahoj, kde je táta? - Ahoj.
No…
táta musel zůstat v práci,
ale přišli jsme se na tebe podívat my.
Můžeme si pak skočit na zmrzlinu.
Protože táta nedělá nic zábavného a s nikým není. A já ti říkám pravdu.
Ukážu vám náš software a jak v něm vytvoříte nový design obchodu.
Uvidíte… Co děláš?
Přestaň.
Promiňte, mám v práci dceru, tak si dovedete…
- Není v práci. - Jsem.
- Pojď se mnou ven. - Ne, přestaň, Maddy.
Jsme…
Mám tvoje klíče a vyhodím je z okna.
Okamžitě ty klíče polož. Hele…
Dej mi ty klíče. Přestaň. Co děláš?
- Tvůj nejoblíbenější film? - Jeho dívka Pátek.
To je super film.
Leopardí žena.
Zkusím vymyslet něco novějšího, co nevzniklo před rokem 1940.
Zeptej se na můj.
- Tak jaký to je? - Dostanu tě, syčáku.
Tati!
Co to tam je?
Vážně! Něco jsem zahlédl v okně.
Já už se nenechám napálit.
Vážně jsem tam něco viděl.
Nechci tě napálit.
Máš na košili holuba. Sundej si ho.
Tati, sundej ho!
Než začneme jíst, chci ti říct něco důležitého.
- Dobře. - V sobotu večer něco mám.
Ale maminka Jennifer říkala, že tam můžeš spát.
Proč nemůžu jít s tebou?
Protože budu dělat dospělácké věci.
- Dobře? - Jo.
- Jo? - Jo.
Tak jo, zlatíčko, jdete spát.
Budeš v nich spát?
Měla by sis je sundat.
Zavrtej se do pelíšku.
Tak jo. Dobrou noc, zlatíčko.
Dobrou noc. Maminka tě má moc ráda.
Dobrou noc, Maddy.
Chceš jít ke mně?
Zahrát si poker?
Ten neumím.
Měla jsem na mysli něco zábavnějšího.
Aha.
Twister?
Něco jako Twister.
Tak jo.
Teď, když tohle vím, chci být naprosto upřímný.
Dobře.
Rád bych, aby…
- Maddy je… - Na první místě.
- Ano, je to má… - Rozumím.
Je to má priorita.
- Chápu. - To je…
Myslím to vážně.
Dobře.
To mi na tobě imponuje.
No…
Tak to bych tě měl naučit poker.
VÍTEJTE NA POUTI
Tohle je úžasný!
Viď? Pořádně si to spolu užijeme.
Zastavte to, prosím vás!
Chci pryč.
Zpomalte to…
Je tu strašnej hluk.
- Jsi v pohodě, Maddy? - Jsem.
Vážně?
Jo?
Prosím vás, můžete to trochu…
Je to moc nahlas!
Drž se u mě. Neboj se.
Tati, uhodil jsi klauna!
Panebože!
Nic mu není, Maddy.
Jo.
- Děkujeme. - Díky.
Dej mi ruku, zlato.
To byl super den, viď?
Naprosto skvělej.
Tenhle den nám nemůže nic zkazit.
- Byl perfektní. - Jo, byl skvělej.
Hele, mohl bych s tebou něco probrat?
- Jasně. - No…
Rád bych tě představil někomu, s kým se vídám.
Je to moje kamarádka, se kterou…
No, tak trochu s ní chodím. Chodím s kamarádkou.
Vídáme se.
Myslím, že se ti bude líbit.
- Tati? - Ano?
Koupíš mi lízátko?
Jasnačka. Půjdeme ti koupit ještě něco.
Další sladkosti.
Vezmeš si je domů a tam to dořešíme, jo?
Tak jo, ale já nikoho potkat nechci.
Maddy, pojď sem.
- Pojď. - Proč?
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak je? - Dobrý, co ty?
Super. Maddy, tohle je Lizzie.
Ahoj. Klidně mi říkej Žabko, kámo, nebo tupoune.
Tak co? Chcete jít na ten čajový dýchánek?
Ne?
Po 15 minutách ten čaj prý hodí do vody. To zní dobře.
Mně je to asi taky šumák.
V dětském muzeu prý mají úžasnou výstavu pavouků. Co jít tam?
- Pavouky mám ráda, ale už jsme tam byli. - No jo.
Aha, tak co si prostě jen užívat?
- Jo. - Jo?
- Super, Žabko. - Tak jo.
To je hezký, jak si vy dvě…
- Je to super. Moc brzy? - Podívejte! Tamhle!
Počkat.
Jo!
Až uvidíte loď, zamávejte jim.
Vidíte? Mávejte. Super.
Vidíte?
Není to super?
Jo.
S těma kačenkama jsem si jako malá hrála.
Ahoj Billy.
Ahoj Bello.
- Ta byla tvá oblíbená a ta taky. - Ahoj Lilly.
Chodí pešek okolo, nedívej se na něho, kdo se na něj koukne, toho pešek bouchne.
No teda…
Zahraju sólo.
Sólo, jo!
Chceš nakreslit zámek?
- Jo. - Jakou barvou?
Fialovou a černou.
A modrou.
To bude super.
A doprostřed bys mohla nakreslit třeba oheň nebo tak něco…
- Jasně. - Jo?
Páni.
- Ahoj. - Ahoj Žabko.
- Líbí se ti to? - Jo. Je to zajímavý.
Maddy, ale tohle asi nepůjde.
Proč ne?
Protože to jsou stěny.
A náš dům se na to moc nehodí.
Ale u babičky,
tam jsou stěny, na který můžeš kreslit. Ty jsou totiž bílý.
Jedete za babičkou?
- Jo, má narozeniny. - No páni.
Žabka už odešla?
Ne, je na chodbě.
- A zůstane tu? - Ne, dneska ne.
Může ti popřát dobrou noc?
Jo?
Žabko?
Ahoj Maddy.
Dneska jsem si to fakt užila. Co ty?
- Jo. - Skvělý.
Až tu bude spát, bude spát ve tvé posteli?
Fuj.
- Ne, to je nechutný. - Fuj.
Dělá se mi z toho špatně. Bude spát ve vaně.
Můžeš si půjčit polštář.
Ty jsi zlatíčko. To se mi bude spinkat.
- Jsi moc hodná. - Jo.
Měl by ses inspirovat.
- Dobrou, Maddy. - Dobrou, krásně se vyspi.
Zapomněls na dvě pusy.
Jen tě zkouším…
Jedna ode mě. A jedna velká od maminky.
Mám tě rád.
Hezky se vyspi.
Děje se něco?
Ne, jenom jsem na něco zapomněl.
Tak jsem na sebe naštvanej.
Díky, šlo ti to s ní skvěle.
Ale no tak.
Nic to nebylo. Maddy je úžasná.
Co kdybys zítra, až odvezeš Maddy, přišel ke mně?
Když přineseš latte, tak tě možná odměním.
Tak jo.
- Pane Logeline. - Musím jet. Mám zpoždění.
V této škole platí pravidlo, že dívky nosí sukni.
Pravidlo? Žádný blbý pravidla nepotřebujeme.
To říká můj táta.
Dobře, ale když jsme tě přijali do školy,
tatínek podepsal papír,
ve kterém s pravidly souhlasil.
Sestra Kathleen by byla ráda,
abys ode dneška nosila tuto sukni.
Ty nosíš trenýrky?
Podívejte se! Maddy nosí trenýrky.
- Maddy nosí trenýrky! - Trenýrky!
Podívejte, trenýrky!
- Trenýrky! - Sklapni, Darrene.
- Ty sklapni. - Varuju tě, Darrene.
- Trenýrky! - Trenýrky!
Dělová koule!
Já chci tatínka!
Kde je tatínek?
Snažíme se mu dovolat.
19 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ ŠKOLA SV. JOSEFA
NEMOCNICE BOSTON MEMORIAL
Maddy Logelinová?
Díky.
Maddy?
- Tati! - Maddy.
Ahoj. Panebože, Maddy.
Ahoj, zlatíčko.
Ukaž mi to.
- Pane Logeline… - Prosím vás.
Jak ti je?
Promiň, tati.
Cože?
Za co se omlouváš?
Ty se nemáš za co omlouvat. To já se omlouvám tobě.
Tak pojď, jdeme.
Pane, počkejte.
- Ne. - Musí jít na šití.
Poslouchejte mě.
Tady jí nebudete dělat nic, protože to neumíte.
Už jsem tu byl. Nemám zájem. Jdeme.
Pokud jí to nezašijeme, zůstane jí veliká jizva.
Podívej se na mě.
Jsi neskutečně silná.
Neskutečně silná holčička. Jasný?
Jsem na tebe hrdý.
A víš, kdo je taky hrdý?
Maminka by na tebe byla moc hrdá.
Necháme ti to zašít, dobře?
Pořádně mi zmáčkni ruku.
Přesně tak.
Jsi úžasná.
Zvládáš to skvěle.
- Ahoj. - Ahoj.
Volala jsem ti. Je v pohodě?
Jo.
Promiň, že jsem to nezvedl. Jsem naštvaný, že jsem u ní nebyl dřív.
- Nedávej si to za vinu. Byla to nehoda. - Dávám.
Dávám, protože jsem tam nebyl.
Vždyť mohla třeba přijít o oko.
Ale nepřišla.
- Ale mohla. - Ale nepřišla.
Mohla bych…
ji vidět? Něco pro ni mám.
Jsi moc hodná.
Myslím, že spí.
Myslím, že na to není připravená.
- Připravená na co? - Na tohle. Není připravená…
na tohle.
Ona není, nebo ty nejsi?
Žabko, ta nemocnice, ve které jsem dneska byl,
je ta stejná, ve které umřela Liz.
Díkybohu jsem dnes dorazil včas a držel ji za ruku.
S Liz to bylo jiné. S Liz…
jsem tu šanci neměl. Poslali mě ven.
Vyhodili mě z jejího pokoje, a když jsem se vrátil, byla mrtvá.
Byla mrtvá a v puse měla trubici.
Matte,
mrzí mě, že se ti tohle stalo.
Ale to se nestalo mně.
To je ten problém.
Nestalo se to mně.
- Dobře. - Tak mě nelituj.
Tak jo. Radši půjdu.
Řekni Maddy, že ji mám ráda.
Co se děje?
Nemůžu najít maminky řetízek.
Jak je to možné? Ztratilas ho?
Nevzpomínám si.
Ty si nevzpomínáš?
- Mohla jsi ho ztratit při tom pádu? - Možná.
Tak jo. Hele.
Najde se. Jasný?
- Musíš jet do Chorvatska. - Do Chorvatska?
Jenom na měsíc.
Rozjet tam pobočku.
Proč nepošleš Oscara? Má ženu Chorvatku. Umí chorvatsky.
- Fakt? - Ano.
To je fuk. Chci tebe. Věřím ti.
Howarde, tohle je pro mě těžký.
Nevím, jestli můžu od Maddy odjet na celý měsíc…
Je to příležitost.
Vysoká tě vyjde na majlant.
Vysoká? Plánuju po týdnu.
No, takový je život. Přemýšlej o tom.
Nemusím o tom…
Měl bych teď odjet kvůli práci,
ale nevím, jestli ji chci opustit na tak dlouho.
A to bude jen první pracovní cesta.
Nevědět, co je správné rozhodnutí,
je specialita otců.
Jede do Minnesoty i Žabka?
Žabku už asi nebudeme moc vídat.
Proč ne?
Protože jsme se rozešli.
Co? Proč jsi to se mnou neprobral?
Protože nepotřebuju tvé svolení.
Zavolej jí a odvolej to.
Takhle to nefunguje.
Ale může.
A dost. Nechápu, proč ti na ní najednou záleží.
Ani jsi ji nechtěla potkat.
Už ji znám a potřebujeme víc lidí.
- Ostatní mají víc lidí. - O čem to mluvíš?
Vždy jsme to jen my dva.
Promiň, že jsem tvůj táta
a že tu pro tebe jsem. To chceš?
A nejsme to jen my dva. Máme Jordana, Oscara a nedělní poker.
Žabka nechodí na nedělní poker.
Žabka nehraje poker.
To je mi fuk!
Mám ji ráda. Taky mám ráda babičky a dědu a vůbec je nevídáme.
O čem to mluvíš? Vždyť tam jedeme.
Proč, když se mi stane něco dobrého, mi to vždycky někdo vezme?
Tak na to neumím odpovědět.
A ani na ty otázky, na které se chceš zeptat.
Tak žádné další otázky.
Po zbytek dne. Ani v letadle.
Na žádnou otázku neodpovím.
Slyšíš mě? Konec tvým otázkám.
Podám ti prst a ukousneš mi ruku. Na.
Na koho tu… Kdo…
Přestaň s tím dupáním. Jasný?
Společně si to moc užijeme. Bratranci a sestřenice se na tebe už těší.
A počkej, až uvidíš svůj pokojíček. Je překrásný.
Tak pojďte dovnitř.
Pověsili jsme tvoje obrázky.
Super.
Ráda si hned vybalím,
protože nemám ráda, když mám všechno naházené v kufru
a nemůžu nic najít.
Ztratila jsem ten řetízek.
Slyšela jsem. Tatínek mi to říkal.
- Tak koupíme nový, jo? - To ale nebude ten maminčin od táty.
To máš pravdu.
Jaká byla?
Tvoje máma byla úžasná.
Byla silná a chytrá.
Vlastně mi ji dost připomínáš.
Půjdeme se projít a já ti povím o mamince?
- Jo. - Jenom ty a já. Pojďme.
Tady bydlela Anastacia, její nejlepší kamarádka.
Za jejich domkem je potok,
kde si holky hrály a vyhrabávaly pulce.
Všechno to bahno a nepořádek pak přinesly do mojí kuchyně.
Tady tvoje maminka každé sobotní ráno hrála fotbal.
Hele, Lizin pokoj je odteď Maddyin pokoj?
Ano.
- Proč? - Je to dost matoucí.
Má toho za sebou dost. Hlavně tu nehodu a tak.
Ona to nebyla úplně nehoda.
Co tím chceš říct?
Stačilo se řídit pravidly školy
a zbytečně ji nenavádět.
Myslíš, že to nevím?
Myslíš, že si to nedávám za vinu?
Na to ti nemám co říct.
- Nech toho. - Proč se snažím?
- Všichni se snažíme. - Ne, to ne.
Kromě Liz nemáme nic společného.
- Fakt nic. - Máme Maddy.
Miku, omlouvám se, ale nemůžu tu zůstat.
- Na tohle fakt nemám. - Ale prosím tě.
Myslím, že toho máte společného mnohem víc.
Co děláš?
Odcházíme. Jdeme za babičkou Annou.
Já nikam nechci. Chci tu zůstat.
Přestaň se se mnou dohadovat. Je to jen na chvilku.
Nikdy mě neposloucháš.
- Maddy. - Tohle byl maminky pokoj. Chci tu zůstat.
Chci tu žít s babičkou a dědou.
Proč tu nemůžeme zůstat oba?
Nechci se vrátit.
Nechci chodit do té školy,
i když maminka chtěla, abych nosila uniformu.
Něco ti řeknu.
Maminka by chtěla, abys byla šťastná.
Přesně to by chtěla. Pojď ke mně.
Jak se má Maddy?
Je šťastná.
Zdá se, že je tam fakt šťastná.
Přemýšlel jsem o tom, jak jsem tenkrát odešel bydlet k tátovi,
protože jsi mi něco zakázala.
To si pamatuju. Rychle tě zas přivedl zpátky.
Věděl to.
To byla ta nejmíň sobecká věc, co kdy udělal.
…štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, milá Marion,
hodně štěstí, zdraví.
Sfoukneš je se mnou? Odpočítej to.
Raz, dva, tři.
Tak jo, kdo si dá dort?
Zlato…
když jsi byla malinká,
slíbil jsem ti,
že se… vždycky pokusím dělat to, co je nejlepší pro tebe.
Já se sem teď nemůžu přestěhovat.
Ale to neznamená, že se sem nemůžeš přestěhovat ty.
Babička Marion a děda Mike…
vychovali maminku.
Maminka byla úžasná.
Byla jako ty.
Víš…
ty a tvoje maminka jste to nejlepší, co mě potkalo.
A rád…
bych ti poděkoval…
že ses o mě starala.
Dělal jsem, co jsem mohl.
Ale vím… že jsi tu opravdu šťastná.
Jen chci dělat to, co by si přála tvoje maminka.
Dvě pusy.
Jedna od maminky a jedna ode mě.
Tak jo.
Tohle je super.
Moc si to užiješ.
Budeš s babičkou a s dědou.
Vrátíš se?
Samozřejmě, že se vrátím.
Jenom teď musím hodně pracovat
a postarat se o nějaké věci. A nechci být sobec.
Chci, abys mohla trávit čas se svou rodinou.
Bude to skvělý.
Užijete si to.
Dobře?
Obejmi mě.
- Mám tě rád. - Já tebe taky.
Matte, vím, že to asi nechceš slyšet,
ale nikdo z nás nevěřil, že to zvládneš tak, jak jsi to zvládl.
Nevěřili jsme, že by ses o ni dokázal postarat sám.
Odvedl jsi fakt skvělou práci a všechny nás překvapil.
Můžeš na sebe být hrdý. Zvládl jsi to. Přežila to.
- Krmil jsem ji. - Jo.
Přebaloval, oblékal.
Jo.
Zvládl jsem to skvěle.
Sice jsem nejspíš dělal naprosté minimum, co by rodič měl dělat…
ale to snad stačí, ne?
Jsi na sebe moc tvrdej.
- Nemyslel jsem… - Nejsem na sebe moc tvrdej.
Nikdo nevěřil, že to zvládnu.
Tak proč já jo?
Co to dělám?
O čem se rozhoduju a pro koho je to nejlepší?
Já totiž nemám páru.
Na zdraví.
- Na to ne. - Zvládl jsem to.
Matte, pojď dál.
Zavři dveře a sedni si.
Jasně.
Mám špatné zprávy.
Špatné zprávy?
Odcházím.
Odcházím ze své pozice. Povýšil jsem.
A na své místo jsem doporučil tebe.
Teď se můžeš víc věnovat práci,
můžeš cestovat. Myslím, že jsi připravený.
Tady můžeš sedět ty. A taky dostaneš…
lepší plat.
Je tu: „Kup psí žrádlo.”
Otoč to.
- Páni. - To tu vysokou zaplatí.
Nevím, co na to říct.
Zasloužíš si to.
- Díky. - Zasloužíš si to.
Jsem na tebe hrdý.
Vždycky jsem ti byl takovým druhým tátou.
Možná ne tátou, ale spíš strejdou. Nebo třeba bratrancem.
Velkým bráchou.
Možná spíš sousedem.
- Starším sousedem. - Jasný, chápu.
- Nechci být příliš sentimentální. - Nemusíš zabíhat do…
Ne, to ne… Jenom chci říct…
Jsem rád, že jsem tě nevyhodil.
No…
Taky jsem rád.
Jsi dobrej chlap.
V Chorvatsku jim to natřeš.
- A příští měsíc v Londýně. - Fajn.
Zvyšuju sázku.
Kolik to je?
- Kašli na to a polož, Jordane. - Neposlouchej.
Vám to nepřijde divné?
Že tu není Maddy?
- Přijde. - Ne?
Většinou hrajeme o…
- Sušenky. - Sušenky.
Ale peníze jsou taky fajn.
Peníze mi nevadí. Ale nemáš náhodou nějaký sušenky?
- Vážně? Chceš sušenky? - Jo.
- To by bylo fajn.
Dojdu pro ně.
A sníte je všechny.
- Fajn. - Jasný?
- Jo. - Do posledního drobečku.
Nebo si mě nepřejte.
Opovažte se nechat jednu jedinou sušenku.
Stačilo jen říct, že mu taky chybí.
Občerstvení není žádný zázrak, ale mají para ořechy.
Chci ti poděkovat, že mě bereš s sebou.
Moc se těším.
No, chorvatština mi moc nejde.
Nauč mě něco.
Jasný. Klidně.
Opakuj po mně. Začepi!
Začepi!
- Začepi! - Co to je?
To znamená „mlč”.
- „Mlč”? - Začepi.
Proč zrovna tohle?
No, copak ty mě dnes vidíš poprvé?
- Začepi? - Jo.
Má žena to říká furt. Začepi.
Znáš to.
Podívej, kačenka.
Podívej, kačenky.
Koukej.
Líbí se ti?
Co?
A ta se ti líbí?
Ne? Tak se podíváme na další.
Co tahle? Líbí se ti?
Ne? Tak jo.
Tuhle jsem měla nejradši.
- Prý ji měla nejradši. - Protože se dívá na slunce.
Tak jo. Mám tě ráda, tati.
Zavolám ti z kolejí.
Ne, nejsem nervózní.
Jo.
Jo. Dokážu cokoli.
- Kámo! Koukej. - Co?
Panebože.
Maddy. Ty jo.
Pojď ke mně. To zvládneš.
Jordane!
Pojď ke mně.
- Pojď sem. - Pojď.
- Vidíš to? Koukej. - Koukám.
Panebože.
Páni! Jordane!
Ona chodí!
Někdo tu asi krájí cibuli. Nebo tak něco.
Tohle je tvůj první den.
Asi to bude náročné, protože je zvyklá jen na mě.
Bude se jí dost stýskat. Jsi moje velká holka.
Dej tátovi dvě pusy. Jednu pro něj a jednu pro maminku. Dobře?
Maddy!
Chvilku tu počkám.
- Klidně. - Super.
Měli bychom jít k bráně.
Chceš v letadle spát, nebo si povídat?
Já zvládám obojí. Mluvím ze spaní.
Kdybych to dělal, tak do mě šťouchni.
Nebo si se mnou povídej.
Ve spánku řeším zajímavé věci.
Máš moji důvěru.
Díky, kámo. To mě potěšilo.
Taky ti věřím.
- Matte? - Opravdu ti naprosto důvěřuju.
Brána je tudy.
- Matte? - Začepi!
Jasný.
Ahoj.
Tati!
- Nevěděla jsem, že přijedeš dneska! - Chtěl jsem tě překvapit.
- Víš co? - Co?
Podívej se.
- Tys ho našel. - Našel.
Našel jsem ho a řekl si, že musím přiletět
a osobně ti ho zapnout. Pojď sem.
Ukaž.
Můžeme jet domů.
Neplakej.
Já nepláču.
Chci být tam, kde jsi ty.
Taky chci být tam, kde jsi ty.
Obejmi mě.
- Uvidíme se na Vánoce, jo? - Tak jo.
Tak pojď, Maddy.
Tady, vezmi si to.
Chci ti poděkovat.
Že to chápeš.
Já už nechápu vůbec nic.
Ale jedno vím jistě. Byla by na tebe hrdá, Matte.
Tenkrát řekla, že jsi ten pravý.
Když ses tu objevil s tou kytkou z krámu.
Držels ji tak pevně, že jsi polámal stonky.
To máš pravdu.
Byl jsem strašně nervózní.
Jako by to bylo včera.
Bylo to včera.
Postarej se o ni.
Babička tě má ráda.
A děda taky. Pojď mě obejmout.
Teda, už tě neunesu. Tak jo.
Dávej na tátu pozor a šťastnou cestu.
Brzy se uvidíme.
Tati?
Máme doma školy, kde se nenosí uniformy?
Jo, ale možná tě pošlu rovnou na vysokou.
Tak si s tím nelam hlavu, jo?
Ahoj.
- Byli jsme poblíž, tak jsme se stavili. - Nebyli.
- Byli jsme poblíž. - Nebyli.
Nebyli.
Nebyli jsme poblíž, ale koupil jsem ti kytku
a chci se omluvit, že jsem se choval jako blbec.
Chtěl jsem ti tu kytku dát osobně.
A ne ji nechat na schodech, kdybys tu nebyla.
Někdo by ji mohl ukrást,
a ty bys ji pak nedostala. Chápeš?
V tomhle domě je spousta zlodějů, co kradou kytky.
- Právě. - To bylo chytré.
Maddy?
Ráda tě vidím. Jak se máš?
Viklá se mi zub. Podívej se.
Tak to přijde zoubková víla.
Tu kytku si vezmu.
Promiň.
Odpustíš mi?
Musím si nejdřív promluvit s Maddy.
Dobře.
Musím se tě zeptat na něco důležitého.
Jakou zmrzlinu máš nejradši?
Jahodovou.
Já taky.
Vanilkovou.
Kávovou.
Cože? Kávovou?
Vážně? Tobě chutná kávová zmrzlina?
Fakt?
Ale opravdový kafe ti nechutná, že ne?
Ne, to je hnusný.
Jasně, to je hnusný.
Kdyby ti táta dával kafe, napíšeš mi?
Dohodnuto.
Zlato…
Tak jo.
Myslíš, že čekal dost dlouho?
Asi jo.
Taky si myslím.
Pojď.
Zajdeme si s Maddy na zmrzku.
Přidáš se?
No jasně.
Moc rád.
Zmrzlinovej taneček?
Zmrzlina,
zmrzlina.
Mám svoji zmrzlinu.
Spadne ti.
Nemám u sebe peníze.
Spadne ti.
Nemám u sebe peníze. Spadne ti.
Když ti spadne, na novou už nemám.
Pozor, ať ti nespadne.
Vážně to zvládneš?
Jasně, nebojím se.
Tak jo. Je to jen na zbytek roku.
Kdyžtak najdeme něco jiného.
Ale když se nebojíš, tak…
já se taky nebojím.
Dobrý den.
Vítej zpět, Maddy.
Dnes jste se zajímavě oblékl.
Vzal jsem si uniformu a Maddy zase kalhoty.
Moc ti to sluší, Maddy. Měníme pravidla školních uniforem.
Díky.
Tak utíkej.
Maddy!
Takhle moc tě mám rád.
Takhle.
Nevím, jak se to dělá.
Mějte se.
Překlad titulků: Lucie Tatransky