Гей.
Downloaded from YTS.MX
Мені тут сісти?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Можна закурити?
Секунду.
З чого почати?
ПРОЛОГ
Мені 23 роки,
і я й досі не розумію, чим себе займають люди.
Наче цей світ не має фундаменту і...
насилу тримається купи.
Я виріс тут неподалік.
Тут гарні квартири. Деякі – навіть з балконами.
І дерева гарні.
Їх я теж не розумію, але вони мені подобаються.
Мені подобаються всі дерева.
Дерево має бути геть потворне, щоб мені не сподобатися.
Часом я думаю, що життя моє пропаще.
Я небайдужий до навколишньої краси.
Усе красиве мене глибоко вражає,
а потім вивертає мені душу й доводить майже до смерті.
Щось усередині завжди змушує мене відсторонитися...
і я поволі розпадаюся.
Знаєш, куди їхати?
Три повороти наліво. Не помилишся.
Я чекатиму на стоянці. Через дві-три хвилини.
Я в бейсболці.
Червоний шарф, біла сорочка, синя куртка.
Джинси, старі кросівки. Нічого незвичайного.
Шарфом можна прикрити нижню частину обличчя.
Хоч уже трохи пізно.
Я давненько цим займаюся.
Усі знають мене в лице.
Не лізти до сигналізації! Я в розшуку! Мене вб'ють.
Боже, що це таке?
Треба якось компенсувати своє тоскне обличчя,
і я поводжусь, як псих, а то подумають, що мені страшно.
Гей!
На підлогу! Полягали, бляха, на підлогу!
У банках найчастіше грабуєш жінок,
тому слід бути люб'язним.
Мем, нічого особистого.
-Авжеж. -Як вас звуть?
-Ванесса. -Дуже приємно, Ванессо.
А вас як звуть?
Ванессо, а ви кумедна. Відкривайте шухляди.
Коли я стояв з револьвером і спостерігав за нею...
на мене щось нахлинуло.
Якийсь смуток.
Наче... я завжди знав, що так усе й закінчиться.
Але я не усвідомлював цього аж до тієї...
миті.
ЧАСТИНА ПЕРША
НА ПОЧАТКУ ЖИТТЯ
Я ПОБАЧИВ ТЕБЕ
Уперше я побачив Емілі на лекції в місцевому університеті.
Єзуїтському. Пристойний заклад.
Не буду брехати,
я подумав: «От би її трахнути».
Кликала тебе разів десять.
Пробач. Музика дуже голосна.
Гарний светр.
Дякую. Купив у Ковентрі.
Светр старого, сумного засранця.
Ми в одній групі з англійської.
Знаю. Нудні лекції, скажи?
Так. Але ти не прогулюєш.
Не прогулюю.
То ще побачимося.
Звідки ти?
З Елби, Нью-Йорк.
Яка вона?
Таке ж озеро. Таке ж містечко. Тільки... ще гівняніше.
У мене... дівчина ще зі школи.
Невже? Миленько.
Вона вчиться в Нью-Джерсі.
Як її звуть?
Медісон Ковальскі.
Справжня красуня.
Так, вона красуня.
Емілі мені подобалася,
але я вже пообіцяв Медісон, що візьму квитки на автобус
і навідаюсь до неї на вихідних.
Вона жила в гуртожитку, і ліжко було замале для двох,
але...
її сусідка поїхала додому, бо...
Її бабуся померла.
Дуже прикро.
Байдуже. Вона була стара.
Ну...
передавай Медісон вітання.
Медісон наді мною коверзувала.
Ходімо.
Водила мене на гівняні вечірки.
Дітлахи пили пиво у викладених шлакоблоками підвалах.
Якась лажова мішанина бірпонгу, вулиць червоних ліхтарів і секс-підземелля.
Атмосфера до смерті гнітюча.
Усі ці стрьомні чуваки знали Медісон.
Вона вчилася тут лише місяць, але всі її чомусь знали.
Вона любила приковувати до себе увагу – ну то й нехай. Я не проти.
Просто почуваєшся дивно, коли твоя дівчина на вечірці
вилазить на стіл і трахається з привидом.
Я ходив на роботу, замість того, щоб займатися чимось цікавішим –
чим завгодно. Але...
доводилося працювати.
У Старого Фатука було півдесятка дочок і внучок,
які працювали в його ресторані.
За онуків не знаю. Якщо вони й були, то тут не працювали.
Усі внучки водили модні кадилаки та подібні тачки.
Зустрічалися з офіціантами.
Вона любить анал.
Я кинув її мордою в подушку. Плюнув на неї.
Вона просто скажена.
Цікаво, хто її всього навчив.
-Гей. -Ага.
Ану, покажи, як ти це робиш.
О ні. Ну нахер. Херня! Повня херня!
Ти чоловік чи ні?
Вище кидай! Вище!
Щоб гості в залі чули, виродку такий.
-Та ну його. -Точно. Пішов він.
Я протримався два тижні.
Після роботи я забігав до Джеймса Лайтфута.
Мій найкращий друг ще з дитсадка.
У дитинстві він втратив батька...
а потім і матір. А тоді...
його брат вернувся з війни геть схиблений,
тому в Джеймса нікого не було.
Здоров.
Окрім мене.
-Ти в нормі? -Ага.
Мені треба було в банк, і Джеймс сказав, що підвезе.
У той день удача нам усміхнулася.
З нами поїхав Рой.
Він фарбував будинки, але був вихідний.
Привіт.
Джеймс Лайтфут кричав на Роя через кузена Джо,
-бо Джо повторював... -Я уже вирішив, відчепився.
Рой, ти йому сказав? Скажи кузенові,
-щоб не йшов у морпіхи. -Чому я?
-Він іде в морпіхи. -Не йди в морпіхи.
Назви хоч одну гідну причину.
Я не хочу провести життя так.
Нащо тобі туди?
Не хочу провести життя так.
Тебе влаштовує все життя отак тинятися?
Не розумію, чому тебе це влаштовує.
Він хоче щось зробити. То хай робить.
Це твій обов'язок, якщо ти любиш кузена,
як ми всі любимо.
А ти кажеш: «Хочу послати його на неминучу смерть».
Ти що?
-Чим ти думаєш? -Я вже записався. Заспокойся.
Я не розумів і половини того, що Джеймс казав.
Я не міг не помітити його безсилля,
коли він розмахував руками.
Мабуть, його до самої смерті так ніхто й не слухатиме.
Ця машина не гівняна.
Це найгівняніша машина у світі.
Треба остудити мотор водою.
Принесіть склянку води.
У мене з банком виникла проблема.
Вони припустилися помилки, і я мав усе з'ясувати.
Я отримав повідомлення про борг, але тут помилка.
Я його вже сплатив.
Ось.
Це новий борг.
Це неможливо. Я не знімав коштів після останнього вкладу.
Після вкладу на вашому рахунку було десять доларів.
Проте відбулося ще одне нарахування відсотків по кредиту,
і тому ви опинилися в мінусі.
Але чому відбулося ще одне нарахування,
якщо я вже сплатив борг?
-Платіж не пройшов вчасно. -Я платив вам тут, готівкою.
-Він не пройшов вчасно. -Я платив готівкою. Прямо тут.
Він не пройшов вчасно.
Наступний.
Шкода твоєї машини.
Гівняна була машина.
Тобі вернули гроші?
Ні.
Коли ми верталися до Джеймса додому, Рой пустив по колу косяк.
Після кількох затяжок здавалося, що в нас знов усе добре.
Наступного дня нас чекала здорова осінь з запахом вологого листя.
Я пішов у «Шейкер-сквер» побачитися зі знайомими.
Вони хотіли взяти в мене «Ксанакс», який я приймав через...
напади паніки.
-Беріть. -Хавай.
-Які плани на вечір? -Ідемо на вечірку
-у домі Меґґі. -Круто. Можна з вами?
Давай. Може, хочеш...
За це мені запропонували екстазі.
Ясно, що я хочу екстазі.
Це ти?
-Привіт. -Привіт.
-Що ти... -Ти знайомий з Меґґі?
-Що? -Ти знайомий з Меґґі?
Щось таке.
Тісний світ.
Нічого собі.
-Що? -У тебе такі розширені зіниці.
Так, я з'їв екстазі.
І як воно?
Дуже добре.
Я б поділився, але...
більше не маю.
Нічого. Мені вже сьогодні пропонували.
Якийсь дивний чувак. Сказав, що його треба засунути в зад.
Що за чорт?
-Справді? -Ага.
-Що за чувак? -Не знаю.
Не знаю. Уже десь дівся.
Це неввічливо.
Є хлопці, які так говорять.
Я такий радий, що ти тут.
Чому це?
Бо ти мені подобаєшся. Дуже.
-Та ну. -Чесно.
Ну і...
А ще в тебе дуже класна курточка.
І... Що?
-Просто задумалася. -Про що?
Що ти якийсь підозрілий.
Прогуляймося?
У тебе смачні губи.
А що з Медісон Ковальскі?
Вона холоднокровна.
Я від тебе в захваті.
Роби зі мною, що хочеш.
Інколи мені здається, що я знав, що мене чекає.
І це кошмар.
Що?
Нічого. Я просто...
Вибач.
Не проси вибачення за те, як почуваєшся.
Чому ти така добра до мене?
Мене ваблять слабкі хлопці.
Отак знаходиш ту, що розіб'є тобі серце.
Чи можеш ти пригадати, як зустрів свою кохану,
чи пам'ятаєш, як це було?
Мова не про те, де ви були чи у що вона була вбрана,
а про те, що ти побачив у ній, що змусило тебе сказати:
«Я прийшов сюди саме по тебе».
Він говорив з нею, а я підслухувала.
Чому ти підслухувала?
-Ти дурник. -Пробач. Тобто,
це, мабуть, було так жахливо.
Я його про це спитала, і він спробував відкупитися.
Обіцяв послати у волейбольний табір, якщо не скажу мамі.
От зараза.
-Я дуже хотіла у волейбольний табір. -І що ти зробила?
Поїхала в табір.
А тоді розказала мамі.
Твій тато – засранець.
Інколи я думаю, що кохання не існує.
Просто феромони роблять з людьми фокуси.
Я тебе кохаю.
Дякую.
Наприкінці семестру я їду звідси.
-Дуже хочу повчитися в Канаді. -Що?
Відколи?
Віднині.
У Монреалі чудовий університет.
У Монреалі?
Так. Це канадський Париж.
Я знаю, що це. Скажи, що ти жартуєш.
-Це не смішно. -Чого б це я жартувала?
То що? Оце й усе? Просто розбіжимося?
Ми не зможемо бути разом, живучи в різних країнах, тому...
Емілі, якого біса?
Будь ласка, давай по-дорослому.
Емілі, прошу.
Поговори зі мною! Емілі!
Чорт!
СТАНЬ ТИМ, КИМ МОЖЕШ СТАТИ ВЕРБУВАЛЬНИЙ ЦЕНТР АРМІЇ
Чого це такий розумник, як ти, захотів записатися в армію?
Чувак був понурий, як смерть,
і через слово вставляє «розумник».
-Що ви там робите? -Диви, яка розумниця.
Я побачив у новинах,
що там гинуть діти.
Ну знаєте?
Мої однолітки з Клівленда пробують змінити світ на краще,
а я жалію себе, бо зі мною порвала дівчина.
Чорт.
Вона розбила тобі серце.
І ти шукаєш з лайна виходу.
Шукаєш мету.
Так, мету.
Круто! Я покажу тобі мету.
Він мені подобається.
Я не пручався.
Він це зрозумів, і на другий день я приймав присягу.
Проти ворогів.
-Зовнішніх і внутрішніх. -Зовнішніх і внутрішніх.
Не пускай його. Це ж війна...
-Що я зроблю? -Відмов його.
Я пробував. Я щодня з ним говорю.
Ага, говориш.
Ти навіть не пробував. Він тебе послухає.
Джеймсе, ах ти слизняк. Я ж усе чую.
-Я знаю твого брата. -Я їду в Ірак!
-Знаєш мого брата? -Не всі закінчують, як твій брат.
Поговори з ним дві секунди. Він намаханий на голову.
Відійди нахер...
Відійди!
Я хочу тобі помогти!
Ми вже про це говорили. Я їду!
-От і все! -Що? Якого чорта?
-Ти не розумієш... -Джеймсе! Послухай!
-Що? -Він просто не хоче
провести так усе життя.
А тобі відколи не пофіг?
Мовчав, а тепер його захищаєш?
Візьміть хтось довбаний телефон!
Він уже хвилин 20 дзвенить.
-Послухай... -...відвали.
-Алло. -Привіт. Це я.
-Ти мене чуєш? -Чую.
Джеймсе, стулися.
Пробач. Як ти?
Я скоро їду.
У Монреаль.
Хочеш попрощатися?
У мене сьогодні робота.
-Не страшно. -Ні, ні. Я хочу попрощатися.
Приходь у ресторан.
Після Фатука Рой влаштував мене в інший ресторан.
У той день власник організував вечірку, де я мав подавати напої.
Я покликав Роя й Джо на шарову випивку.
І, звичайно, запросив Емілі.
Вона запізнювалася.
-Здоров. -Гарний у тебе вигляд.
-То що? Вона вже тут? -Ще ні. Ні.
Розслабся. Став шоти. По чесному.
Я їду в Перріс-Айленд у неділю.
-Перріс-Айленд – це де морська піхота? -Так.
Класний спосіб потрапити в рай.
Ти бачив Емілі?
Не забувай дихати.
Розслабся. Не розумію, чого ти стресуєш.
Що за хер? Це ще хто?
Загалом я не маю нічого проти...
-Так. -але якщо тобі так краще...
-Привіт. -Привіт.
Це Бенджі. Він з Гани. Вступив в університет Кейса.
Привіт, Бенджі.
Я потис Бенджі руку, як справжній чоловік,
і він мусив прибрати свою лапу від неї.
Ходімо в кращий ресторан, у «Мі Альдіа».
Там чудові страви. Ходімо туди.
-Можна тебе на хвильку? -Ні.
-Чому? -Бо ти поводишся...
-Він тобі докучає? -Бенджі, зачекай там.
У «Мі Альдіа» їсти не ходять.
Там не питають віку. Він хоче тебе споїти.
Я прийшла попрощатися. Що з тобою?
Наваляти йому?
Ні, Джо.
Ти привела його на прощання зі мною?
Я тут не з ним.
-Це, по-твоєму, чесно? -Так.
-Можна, я йому наваляю? -Джо, сядь на місце.
У мене робота. Іди вже.
Прошу тебе піти.
Добре.
Гей, як ти?
Господи.
-Старий, струснися. -Так.
Сьогодні тут стільки дівчат. Трахай, яку хочеш.
-Га? -Так, сер.
Зроби мені послугу. Я втомився і йду додому.
Простеж за моїм другом. Його звуть Томмі.
Отой чувак. Хороший хлопець. Щойно вийшов з тюрми.
Томмі набрався до чортиків.
Я мав простежити, щоб він тут не наблював.
Він повторював, що всі навколо брехуни і...
Лицеміри. Вилупки мафіозні.
На словах хизуються, а на ділі
не мають яєць приставити комусь до голови ствол.
Приставити до голови ствол і винести йому мозок.
Отаке він повторював.
Нема в них яєць приставити комусь до голови ствол...
...і винести йому мозок.
А тоді він питав, ким я працюю.
То ким ти працюєш, малий?
Я щойно записався в армію.
Записався в армію?
Там усім на тебе начхати.
Що ти собі думав?
Я просто...
Нічого кращого не придумав.
Але...
ти маєш яйця приставити комусь до голови ствол і винести йому мозок?
Якось виживеш.
Томмі, мені вже треба йти.
-Чого? Куди йти? -Спати. Уже пізно.
Тебе підвезти? Я тебе підвезу.
-Ви сядете за кермо? -Аякже, малий.
На додачу Томмі ще й виїхав на бордюр.
Дякую.
-Обережно на дорозі. -Аякже.
Більше я його не бачив.
Це нічого, що я тут?
Так, я...
Я й так збирався занести це тобі.
Це мав бути прощальний пиріг,
але готові були тільки мафіни.
Їх мало бути 12, але одне я віддав Томмі,
бо він дуже захотів їсти.
Що таке?
Гей.
Раніше Емілі при мені не плакала.
Гей.
Пробач за сьогодні.
Я сказав, що знаю: вона привела Бенджі без злого наміру,
просто вона сама щирість
і вірить у багатокультурність та в країни, що розвиваються.
Замовкни.
У всьому винна я. Мені так шкода.
Ні. Сонце, ніколи ні про що не шкодуй.
Ніколи ні про що не шкодуй. Усе добре.
Усе добре. Тихо.
Малий, пробач.
Усе добре.
-Хочеш мафін? -Так.
Так.
Точно?
Мафін?
Вона ще довго плакала.
А тоді ми сміялися.
А тоді дуркували...
і все було ідеально.
Я не поїду в Монреаль.
Я записався в армію.
Що?
Навіщо?
Бо мені було сумно.
Тому ти записався в армію?
Ага.
Може, це на краще.
Я поїду геть, а ти – в Монреаль.
-Я не хочу в Монреаль. -Ти ж любиш Монреаль.
Ні. Я збиралася в Монреаль, щоб утекти від тебе.
Бо я тебе кохаю.
Слухай.
Освіта для тебе важлива.
Ти хочеш її здобути.
Так.
Отож...
поки ти вчитимешся...
я відслужу.
Усього кілька років.
Кілька років з цілого життя разом.
Я серйозно. Дуже серйозно.
Бо... ти – та єдина.
І ти для мене.
Може, одружимося?
Ми пішли в суд...
і негайно розписалися.
А тоді подалися святкувати.
Ми почувалися найкрасивішою парою на світі.
І найщасливішою.
Дні збігали швидко.
ЧАСТИНА ДРУГА
Я відправився на базовий вишкіл.
ВИШКІЛ
Спершу нас постригли.
Вітаю в армії.
Наступні десять тижнів хочу чути від вас лише
«Так, сержант-інструктор» і «Ні, сержант-інструктор».
Вам ясно?
Так, сержант-інструктор.
Тих, кого стрижуть, це теж стосується.
Ви не особливі. Вам ясно?
Так, сержант-інструктор.
Голосніше.
Ім'я – сержант, прізвище – інструктор.
Вам ясно?
Так, сержант-інструктор.
Що це ти робиш? Думаєш, досі красень?
-Ні, сержант-інструктор! -Думаєш, красень?
Ні, сержант-інструктор.
То вставай і вали звідси.
Геть. Па-па.
Далі нам зробили сотню щеплень.
-Наступний. -Я дізнався, що я...
Дальтонік.
Це багато що пояснює.
Мене візьмуть у санітари?
Якщо знаєш, якого кольору кров.
Наступний.
Ми вам і мамця, і татко.
Вам більше не можна робити те, що ви хочете, коли ви хочете.
Ми подовгу стояли в строю,
і в нас боліли ноги, бо ми були незвиклі.
Вам ясно?
Так, сержант-інспектор!
Вам ясно?
Так, сержант-інспектор!
-Що за херня? -Де твої руки?
Опусти довбані руки! Ти в армії Сполучених Штатів...
Шнурки заправляти у взуття,
взуття має дотикатися. Виконати!
Швидко. Роззувайтеся.
-П'ять, чотири... -Та що з вами таке?
-три, два... -Швидше!
-Це вже сто разів! -один.
Виконати.
Ворушіться!
-Десять, дев'ять... -Ану змініть настрій!
вісім, сім...
Нас роздягли до трусів і змусили ходити по залу наприсядки.
У залі смерділо немитими яйцями й ногами.
Добре.
Наступний.
Там був чоловік, який зазирав усім у гузно.
Скидай штани.
Класний піджачок.
Удома піду в ньому з дівчиною в ресторан.
Невже?
Уяви його з нашивками й медалями.
Думаєш, ти заслужиш медаль?
Це Хіменес.
Ясно, що заслужу.
Ми подружилися, бо обидва хотіли стати санітарами.
Він пішов у армію, бо його дівчина залетіла.
Я тебе так кохаю.
Я дуже цього хочу.
Знайду роботу і дбатиму про вас обох.
Як?
Розберемося.
Глянь на себе, членоголовий слабак.
Гівно собаче!
-Багато крику. -Шість...
Швидше, вилупки. Бігом!
Здохнути хочеш, пісюнець?
Тобі вже аладдіни в дупу дихають.
Нас обзивали...
Член вухатий! Вставай, член вухатий!
-Наші руки були... -Напружуйте свої членодої!
-Роти були... -Смокталки!
Стули свою бридку смокталку.
Сержанти постійно вдавали, що вони дуже злі.
Якого хера?
На другий раз вали з дороги,
бо не здержуся й шию тобі переламаю.
ПТСР, кажуть вони.
Чого витріщилися? Очі вперед!
Якось сержант-інспектор Коул без причини дав мені по яйцях.
Струнко!
Сержант-інспектор Деко якось задушив хлопчину.
Сержант-інспектор Деко.
Клятий аладдін.
Сержант-інспектор, це Левін.
Це було не через ПТСР.
Деко не бував у полі. Ще той брехун.
Деякі сержанти-інспектори служили в Іраку,
але вони теж були брехуни.
В Іраку діти з гранатами
підкрадаються до американських солдат
і підривають їх нахер!
Якось мені довелося переїхати такого малого на машині!
Тому я хворий на всю голову!
Пішов! Біжи на третю годину... Біжи...
Чорт, прокинься, синок! Прокинься!
-Бах-бах! -На дев'яту.
Бах-бах!
-Аладдін зліва! -Бах-бах!
Аладдін справа. Аладдін між гілками! Угорі!
Ще один підкрадається.
-Аладдін справа! -Зліва!
Аладдін зліва!
-Аладдін зліва. -Аладдін справа!
Мені почало здаватися, що все це – погана гра.
Бах-бах.
Що ми тільки прикидаємося солдатами.
Що сержанти тільки прикидаються інструкторами.
Абракадабра, абракадабра.
А-А-А
Маячня, маячня...
Армія прикидалася армією.
Хоч би куди ти не йшов Завжди пам'ятай
Армія іде з тобою
Єдиний варіант вилетіти з вишколу –
спроба самогубства.
Один наш пробував повіситися на трубі в туалеті.
Чорт! О боже. Та ну нахер, чувак.
Сюди! Сержант-інструктор!
Він не вмер, але й не випустився.
Мене чути?
Так. Привіт.
У тебе все добре?
Я вислизнув з казарми.
Але в тебе все добре?
Тепер так.
Голови вниз. Зади теж.
Коли дійшло до медпідготовки,
ми багато возилися з манекенами.
Рятуй його. Бинтуй.
-Він у твоїх руках. -Рана в грудях!
-Швидко! Цок-цок. -Не чіпай перев'язку.
Використай пластик з защіпок.
Там притисни.
Бинтуй з трьох сторін. Туго.
-Швидко. Закінчуй. -Шукай вихідний отвір.
Там були манекени лише з головою й тулубом.
Манекени, з ніг яких стирчали гумові кістки.
Манекени, які бризкали штучною кров'ю.
Навіть маленькі манекени з личками херувимів.
Травматична ампутація.
Почати! Серцево-легенева реанімація.
Раз і два, і три, і чотири, і п'ять.
-Вдих. -Почати.
Ми з Хіменесом урятували 47 ляльок.
І тому успішно склали іспит.
Воїни-санітари.
Вам було доручено придумати кричалку для роти.
На це ви мали тиждень.
Це називається дедлайн!
І ви його порушили.
Тому,
оскільки ви не склали кричалку для роти самостійно,
я взяв на себе ініціативу...
і склав кричалку, яку вам доведеться вивчити.
Ось що він придумав.
Санітари у бою
День і ніч вони в строю
Поб'ємо ми всіх і всюди
Рота С найкраща буде
Не спинити наш удар
Вперед, воїн-санітар
Дай дорогу!
Воїнам-санітарам!
Дорогу!
Воїнам-санітарам!
Дай дорогу!
Відтоді, коли роті давали команду «струнко»,
а ми щодня чули її не менш ніж мільйон разів,
доводилося скандувати кричалку від початку до кінця.
-Воїнам-санітарам! -Без винятків.
Ви м'які, наче великі цицьки.
Дай дорогу!
З часом дійшло до того,
що солдат з прапором, тобто я, мусив
танцювати, як робот, на рефрені.
Воїнам-санітарам!
Дай дорогу!
Воїнам-санітарам!
Ніколи не йдіть у довбану армію.
ЧАСТИНА ТРЕТЯ ЯГІДКА
Ти дуже пильний, коли вперше
виїжджаєш за межі бази.
Очікуєш, що тебе от-от підстрелять.
Навіть якщо навколо на кілометри нема ні душі,
ти впевнений, що десь поряд сидить моджахед,
який чекав цілий день, щоб тебе застрелити.
Усім увага. Контакт з противником.
Координати: V S 453, 132.
Чекайте детального рапорту.
Прийом. Це група швидкого реагування.
Ми за сім хвилин від місця зіткнення. Кінець зв'язку.
Перший, дай газу.
-Контакт з противником. -Ми вже їдемо.
Контакт. Від 17 до 20 людей.
Координований напад.
Потрібна негайна підмога.
Нас обстрілюють, координати...
Контакт справа! Біжи! Тікай!
База «Ворон»! Чорт. База «Ворон»!
Сержант!
-Що тут у нас? -Отам двоє поранених!
Несіть їх сюди. Зараз прибуде ГШР.
-Добре. Зрозумів. -Швидко!
Арнолд, прикрий тил.
Хапай манатки, і вперед!
Чорт!
Агов! Глянь на мене! Дихай.
Не відставай.
Пішли!
Пригнись!
Прикрий справа. Пішли!
Вперед!
Санітара!
Пригинайся!
Гей! Треба перев'язати.
Відвали від мене. Біжи на пагорб!
Будь тут!
На підході! Що вам потрібно?
Спереду як мінімум двоє поранених. Заберіть їх!
-Зрозумів. Пішли! -Ходімо!
Добре.
Санітара!
-Тут. Кишки запхни! -Боже!
-Закладай. -Я сказав, кишки запхни!
Їх більше!
-Разом. -Піднімайте.
-Руш! -Готові?
-Три, два, один! -Он вона.
Вертушка тут! Беріть ноші!
-Піднімайте! -Ходімо!
У пилюці я бачив його лице.
У нього був дикий і болісний погляд, діяли тільки інстинкти.
Гей! Ану глянь на мене!
Він глянув на мене, і я сказав...
Я тебе витягну!
Я говорив голосно, щоб він почув мене серед шуму.
І вмить зніяковів, бо усвідомив, що сказав щось дурне.
Усе, беремо ноші!
Готуйсь! Піднімай!
-Піднімай! -Понесли!
Назад! Біжи назад!
Круто.
Чорт.
З обручки не відмивається кров.
Спочатку піхотинці почувалися височезними й нездоланними.
Їм не терпілося когось убити.
Вони так хотіли вбивати,
що свято вірили в нашу вогневу міць.
Панував безглуздий дух товариства.
Вільно!
Якого хріна?
Біг. Він просто біг. Дуже швидко. А тоді...
Чувак, що сталося?
З пацана вилізли кишки.
Ми запихали їх назад у живіт.
Під обстрілом.
-Бігли до вертушки. -Гей.
Чув по радіо: пацани, яких ви виносили, померли.
Чорт.
Сержант. Ті хлопці, яких ми винесли, померли?
Хто вам сказав?
-Арнолд почув по радіо. -Арнолд – кретин.
-Я таке почув, сержант. -Заткнись, Арнолд.
Це штаб-сержант Ґрін.
Кажуть, він убив уже 15 моджахедів.
Жорсткий засранець.
То вони живі?
Не переймайтеся цим.
Сьогодні вам «зірвали ягідку».
Вісім смертей сьогодні.
З восьмисот.
А ми тут на цілий рік.
Цілий рік отаких днів. Порахуй.
Нам гаплик.
А ви як собі це уявляли?
Та ну тебе, Лессінґ. Не нагнітай.
Правда очі коле.
Він мав рацію.
Там панувала смерть.
Зону нашого розміщення називали «трикутник смерті».
І ми, як дурні, патрулювали кожний її сантиметр.
Найчастіше ми почувалися вирядженими опудалами.
Ми вдавали, що служимо – дорогі аж до неба, дурні що й не треба.
Гляньте на її плаття. Вона наче Пебблз з «Флінстоунів».
Точно. Вона гарненька.
Це сержант Норт. Він з Айдаго.
-А ще він убивця. -Перестань.
Курва, ти ж сама хочеш. Чорт! Не смикайся.
-Містер. -Хочете це? Хочете?
Хочете?
Геть. Відійдіть. Пебблз, підійди. Підійди, Пебблз.
Теж хочеш? Правда?
Їдьмо.
На Різдво до нас приїхали чірлідерки з Денвера.
Вони махали нам і стрибали з білосніжними усмішками.
Це було просто нестерпно.
Красуні зі шкірою, як з реклами крему.
Вони ж не збиралися нам давати. У цьому весь прикол.
Ти мав хотіти їх трахнути,
але вони б нізащо тобі не дали.
Курва, ти сама хочеш!
Усі гляньте на мене й скажіть: «Аладдін».
Аладдін!
Я ставився до цього спокійно. Я ж навіть порно не дивився.
США!
Я дрочив у біотуалетах.
І про інших дівчат не думав.
Трахни мене.
Я цього не соромлюсь. Я беріг вірність.
Кохана, я так за тобою скучив.
А я за тобою.
У мене дуже хороші новини.
Так? Які?
Твої батьки запропонували купити нам будинок.
-Чуєш? -Так. Я просто...
-Я дуже радий. -Час.
-Боже, я ж розмовляю. -Швидше давай.
Я, бляха, розмовляю.
Я постійно про тебе думаю.
-Пішов ти. -Сам пішов.
-Я тут розмовляю. -То говори швидше!
-Що таке? -Пусте, кохана. Я...
-Хочу вже вернутися до тебе. -Рядовий, час.
Чорт.
Рядовий, час!
Кохана, мушу йти.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
Телефон ваш, сержанте.
Заспокойся, тюрбан. Назад!
Запитай, що з ним сталося.
Кілька днів тому його зв'язали пластиковою стяжкою.
О боже.
Чувак, глянь на його руку.
Чорт.
Сержанте, можна?
Так.
Гляньте, будь ласка, на його руку.
Це флегмона.
У нас закінчилися антибіотики.
І що?
Як мені йому помогти?
Скажи, щоб зжер гівна й здох.
Скажіть, що йому треба в лікарню,
там йому випишуть антибіотики, бо в нас немає ліків.
Нема за що.
-Дякую. -Йому обов'язково треба в лікарню.
-Нас туди не пустять. -Хоча б спробуйте.
Спробуйте.
Так, сер!
Наступний?
-Назад. -Знов ці дрібні засранці.
Пебблз, підійди.
-Стій. -Ні, пропусти її.
Іди сюди.
Що це ти робиш?
Це тобі.
Візьми. Це тобі.
Гей!
Чорт! Її вдарили!
Ну ти бачиш.
Ти її ощасливив.
Чорт.
Знаєш, що я зараз хочу?
Тако?
Та ну тебе нахер. Та ну тебе.
Так, я хочу тако. Дуже хочу тако.
Тако з чим?
З яловичиною, ґуакамоле, цибулею.
Що? Ага. Та ну тебе.
Моя дівчина – та єдина.
-Справді? -Саме так.
-Та єдина? -Та єдина.
-І Батіста теж? -Та пішов ти.
Як думаєш, що вона зараз робить?
Мабуть, тусується зі своїм новим хлопцем.
Доведеться його вбити.
З якимось громилом.
Його не було вдома рік,
а місяць тому дружина народила маля,
і каже, що це від нього.
Ненавиджу тут усе.
Я так хочу додому.
База «Ворон».
Говорить Е-5-N, прийом.
Е-5-N, база «Ворон».
Ми з'їдемо з цієї дороги.
Прийняли.
Перший, це другий.
Перший слухає.
З'їжджаємо з дороги направо.
Зрозумів.
Сержант Норт.
Що таке, вилупок?
Сержант, нам не варто туди їхати.
Краще залишатися на дорозі.
Така твоя думка, недорядовий?
Та дорога йде через украй гівняну зону.
Хочеш, щоб я ризикував усіма,
бо ти не хочеш зекономити кілька хвилин?
Коли я був у першому взводі, чотири машини застрягли,
коли ми їхали через це лайно.
Нормальний шлях.
Ненормальний. Там знизу...
Годі!
Закрий смокталку.
Чави на газ, Чіта.
Рядовий, глуши двигун.
Глуши двигун.
Я сказав, глуши двигун! Чорт!
Гей. А що я казав?
Чіта!
Пхай сюди свою безвітамінну сраку й витягуй це гівно з болота!
Сержант, я б не радив це робити.
Бо ми зробили так само.
ГШР буде важче, коли приїдуть.
Заткнися й спостерігай.
Потрібна «Бредлі» й буксирний трос.
Заткнися нахер.
Зрозумів, сержант.
Нахер це все.
-Чорт. -Як же тут пече.
-Хочу пити... -Бі!
Давай сюди «Бредлі».
Будемо тут стирчати до...
Норт каже, що ГШР не буде ще кілька годин.
Він хоче, щоб Юрі, Лессінґ і Хіменес поїхали
-і привезли «Бредлі» з тросом. -Невже?
Розумник, ти на радіовахті.
-Ні, пошли його нахер. -Точно?
Точно. Пошли його нахер.
-Батіста! -Він уже йде, сержант!
Ходімо, хлопці! Пішли, ворушіться!
-Ти що, Нортова підстилка? -Ні.
Не хочу чотири години чекати, поки мене застрелять.
Чіта дуже любить Америку.
Люблю.
Забираймося з цієї піщаної дупи й їдьмо додому. Швидко!
Не давай Норту трахати собі мозок.
Просто не дай себе трахнути.
А що, в нього член великий?
Довбаний нудак.
Чорт!
Лягай!
Чорт!
Не біжи туди!
Чорт. Ні, ні.
Ні, ні.
Запах знайомий кожному з нас.
На інстинктивному рівні.
Дим проникає в пори й залози.
Наповнює рот...
наче ти його нажерся.
Ще контакти?
Ні. Ми нічого не бачили.
Я поїду по «Бредлі».
Я заберу тіла.
Гей, принеси мішки.
Рядовий.
Це Лессінґ.
Водієм був Юрі.
Кулеметник – Батіста.
А це...
А це... ззаду – рядовий Хіменес.
Заберемо їх.
Чорт. Капітане, стійте. Рукавиці плавляться. Капітане...
Нічого. Спробуй брати на кисті.
Так, сер.
Тримаю.
-Ти в порядку? -Так.
Отак.
Опускай.
Містер! Сухпай!
Сухпай, містер! Містер. Сухпай.
Містер. Сухпай!
Містер. Сухпай. Містер!
Мене вже більше ніщо не цікавило.
Нічого не залишилося.
Бачиш усяке погане?
Інколи.
Як убивають людей?
У новинах показують, що людей убивають.
-Алло? -Кохана, я тут.
Ти це все переживеш.
Я вірю, що ти подужаєш.
Розкажи щось про себе.
Як у тебе справи?
Я знайшла роботу офіціантки в «Академії»,
поблизу кварталу, де ми могли б оселитися.
Тобі ж подобаються вулички в Лачмір.
Малий.
Так, я слухаю. Просто...
У тебе точно все добре?
Я скучив. От і все.
І я скучила.
Я тебе кохаю.
Чорт!
Вставай!
Усе добре! Він в порядку!
СОЛДАТИ, ВІТАЄМО ВДОМА!
ЧАСТИНА ЧЕТВЕРТА ВДОМА
Після загибелі рядового Хіменеса
цей солдат дбав і про його взвод,
обслуговував три взводи й виконав більше бойових завдань...
-Хочу зникнути звідси. -...ніж інші санітари батальйону.
Не думаю, що я зробив щось таке, щоб відзначати в спортзалі.
Для мене честь вручити вам цю Медаль за відвагу.
Моє єдине досягнення – я вижив.
І це навіть не моя заслуга.
-Вітаю, молодший сержанте. -Дякую, сержанте.
Емілі відвезла мене в Огайо, і я побачив наш новий дім.
Я ходив на вечірні лекції в університеті, де працювала Емілі,
і знайшов роботу, де мені платили вісім баксів на годину.
Мене влаштував Джо, кузен Роя.
Гівно, а не кава.
Балувані виродки.
На роботі ніхто, крім нас з Джо, ніколи не стикався
з убивствами, війною і всім таким.
Ми з ними жили в різних світах.
Після повернення у Джо ще довго були проблеми.
Я лише спитала, чи тобі обов'язково пити ще,
якщо ти й так уже в гівно.
-Я відповів, що так. -А я не погодилася!
-От чорт! -Чорт!
Зупини машину.
Проблеми були не лише в нього.
Я не міг спати. Уві сні я бачив насилля.
Гей.
-Що з тобою? -Усе добре.
-Гей. -Що таке?
Я срав кров'ю, пердів кров'ю, і аж тоді засинав.
Через побачені жахіття я став прикрим, скаженим засранцем.
Швидше, бо запізнимося.
Уже йду.
Дякую, що запросив.
Чому лише ми гарно вбрані?
Неважливо.
Я не помітила.
Увесь цей багатенький середній клас.
Навіть не потурбувалися вдягти піджаки в театр.
-Тихо. -Я до тебе звертаюся.
-Що з тобою, чувак? -Що тобою?
Невже так важко зняти спортивну куртку,
коли ти вже вийшов з гольф-клубу?
-Прошу, тихо. -Крутелику...
-Пішов ти, виродок... -Йдемо звідси.
Нікуди ми не підемо.
Я дуже хочу звідси піти.
Усе добре. Не треба так витріщатися.
Він просто вилупок.
Візьми куртку і засунь її собі в зад.
Кінчений боягуз.
Я хочу піти.
Я розбив скло ненароком, коли мив руки.
-Ходімо звідси. -Господи.
Треба йти, негайно. Ходімо.
Вернувшись додому, я ковтнув ще «Ксанаксу».
Тієї ночі Джеймс Лайтфут
хотів привітати мене з поверненням,
але його арештували за вторгнення в мій дім.
Привіт, старий.
Гей.
Прокидайся.
Якого хріна? Ти хто?
Чорт!
Пробачте...
Правда, то був не мій дім.
Кретин вломився не в той будинок.
Коли я поїхав в Ірак, Джеймс пошкодив коліно
в дорожньому департаменті
і серйозно підсів на оксикодон.
-Це помилка. -Устань.
-Пробачте. -Вставай.
Довбані лягаві! Пішли ви!
Я вніс за нього заставу, і він тепер вічно крутився поряд.
Старий, ти в нормі?
Ні, я не в нормі.
Поможи мені.
Чорт.
Глибоко вдихни.
Глибоко. Заспокойся.
Через кілька тижнів Джеймс попросив завезти його в банк.
Хотів, щоб я поговорив з касиром,
бо в мене добре підвішений язик.
Зараза.
Я перепишу свої чеки на тебе.
А ти винесеш мені готівку.
Мені не можна відкривати рахунок,
бо я на обліку в кредитному агентстві.
У мене хріновий кредитний рейтинг.
Ходімо.
Не можу видати гроші.
Мені не вдалося.
Касир вирішив, що я придурок, бо я закинувся оксикодоном
і навіть не намагався приховати, що вважаю його козлом.
Знаєте що?
Ви козел, тому покличте, будь ласка, менеджера.
Я і є менеджер.
-Ви все одно козел. -Добре.
-Сер. -Чувак, я, бляха, ветеран.
А ви ставитеся до мене, як до прокаженого.
Не знаю, що я з цим робитиму,
але не можна так ставитися до людей, кретин.
На все добре вам.
-Дякую, хлопці. -Дякую.
Дякую за допомогу.
Бляха-муха. Забрав гроші?
Мені нічого не дали.
Старий, шкода, що все так сталося.
Пробач.
Що ж, дякую й на тому.
Нема за що.
Можна мені ще цих таблеток?
Усе змінилося. І водночас залишилося незмінне.
Проблема була в тому, що оксикодон мені дуже подобався.
Під ним я не терпів фігового ставлення до себе.
Ти де був?
Ні.
Це ти де була?
Ти мав вернутися три години тому.
Що ти приймав?
Що ти, в біса, приймав?
Я скажу тобі, чого я не приймаю...
Твого лайна.
Я не терпітиму твого лайна.
Я пообіцяв Емілі знайти кращий
за таблетки спосіб боротьби з воєнними травмами.
ЛІКАР ЯКИЙСЬТАМ
У вас бувають суїцидальні думки?
Інколи.
Здається, якби я загинув в Іраку...
вона була б щасливіша.
Вона б якийсь час горювала, але...
врешті її життя стало б краще.
Давно ви вернулися?
Вісім місяців тому.
Вас уже перевіряли на ПТСР?
Хіба я тут не для цього?
Я пробував.
Мої доки у вас загубилися.
Хтось покинув роботу, хтось інший її продовжив.
Не знаю.
Ви приймаєте ліки?
«Ксанакс».
Від тривожності. Він не допомагає.
Оцініть свій рівень болю.
Психологічного чи фізичного?
Обох.
Дев'ять з десяти.
Ви чули про оксикодон?
Емілі, природно, розлютилася
і вже не мала сили все це терпіти.
Добре.
Тепер я теж їх прийматиму.
Бо я б дуже хотіла...
хоч трохи відпочити...
від усього цього лайна!
Та пішов ти!
Дарма я тоді сказала, що їду.
В Монреаль.
Пам'ятаєш, як ти зав'язувала на шиї білу стрічку?
Це була моя фішка.
Мені це подобалося.
Не думаю, що ми знову станемо такі, як раніше.
Ні.
Мене це влаштовує.
Так.
І мене.
Так ми стали наркозалежні.
ЧАСТИНА П'ЯТА
КАЙФОВЕ ЖИТТЯ
Як смажити яєчню?
Вигуляєш сьогодні Лівінію? У мене десять хвилин, щоб вийти.
Омлет чи просту?
Омлет. На грінці.
Що, як сандвіч?
Так, як сандвіч.
Коли ти нарик, то дуже поволі себе вбиваєш,
але при цьому почуваєшся на мільйон баксів.
Тихо.
Сьогодні я допізна.
Будь там о п'ятій, інакше я не досиджу до кінця занять.
-Професора ще нема. -Довірся мені.
-О п'ятій, кажеш? -О п'ятій.
-Буду там. -Дякую.
Щоб не бути нариками, ми купили собі собаку.
Проте ми залишилися нариками, але вже з собакою.
Треба йти.
-Я тебе кохаю. -І я тебе.
Не забудь.
«Побачив в'язання й пусте крісло, що вже її чекало.
Я заплакав з досади й розчарування»...
Ліє, читай далі, я вийду в туалет.
Ти в порядку?
Майбутнє добра не провіщало.
Залазиш у борги.
Ветеранську допомогу випадково виплатили не на мій рахунок. І...
Знову й знову розбиваєш серце батькам.
Давні друзі тебе уникають. Нові – готові тобі очі ложкою вибрати.
Привіт, Блек.
Проте завжди можна було прийняти героїн.
Зазвичай це на якийсь час нас заспокоювало.
Позич мені 80 доларів,
а в п'ятницю мені прийде ветеранська допомога.
Переверни гарячий бутерброд.
Ви могли б подумати,
що цей чувак – Біфф з «Назад у майбутнє»,
але це не так.
Його звали Пілз...
і Кокс.
Перекласти на тарілку? Наче вже готовий.
Шеллі, бутер готовий.
Гей.
Що робите?
Готуємо особливі цукерки.
Люблю цукерки.
Даси скуштувати?
Можливо.
Що скажеш, нарик? Пригостити її особливою цукеркою?
Добре, роззяв ротика, їде паровозик.
Навколо одні виродки.
Чувак, не жартуй так. Не позичиш мені 80 баксів?
Не знаю, 80 баксів – для декого велика сума.
Чувак, я тебе прошу.
Можливо. Але спершу зустрінься з чуваком у Бакаї.
-Добре. -Забереш дещо для Блека.
Для Блека?
-Так. -Що я маю забрати?
Сейф. І не питай, що в ньому.
А що в ньому?
Який же ти кретин.
Скажи, що ти щось приніс.
-Це що? -Що?
Пілз-ен-Кокс попросив постерегти його сейф.
Той придурок?
Ненавиджу його.
Він позичав нам гроші, тому я погодився.
Нормально?
ЧЕРЕЗ 16 ХВИЛИН
Я ж казала, що він падло. Мене взагалі не штирить.
А ти стережеш його сейф, де він, мабуть, тримає найкращу наркоту.
Ми подзвонили Джеймсу Лайтфуту, який працював у слюсаря.
Нічого не чую.
Подіяло?
Авжеж. Подіяло на всі сто. Ви генії.
Бий, старий.
-Давай. Бий. -Чорт.
Зліше, малий.
Відходить.
Та ну їх.
Що?
Відчиніть!
Це точно поліція.
Це не поліція.
Поліція!
Це поліція!
Змивай наркотики. Швидко!
-Чорт! -Дізналися про сейф.
Точно знають про сейф.
Звідки їм знати про сейф?
-Зараза! -Що ти робиш?
-Висипаю! -Це не допоможе!
Чорт!
Є.
-Слухай мене. -Слухаю.
Тримай руки за головою. Так і стій.
Добре.
Давайте по-доброму!
Виродок.
Який же ти дурень.
Відчиняй уже.
Заходь, старий.
Влучив.
Чувак.
Скільки наркоти там було?
Відповідайте!
Багато.
Зараза.
Придурок, ти сказав, що це поліція.
Ти мене виниш, засранець обдовбаний?
Я ні в чому не винен!
Перестань! Ти його вб'єш! Перестань!
Я розкажу тобі, що буде далі.
Блек надіне свою чорну маску.
-Що? -Чорну маску.
-Яку маску? Ти про що... -Свою чорну маску.
Він надіне довбану чорну маску!
Перестань! Я не розумію.
Він надіне чорну маску!
Не знаю, що це означає!
Він нас усіх уб'є.
Він уб'є тебе.
-Він уб'є тебе. -Ні.
І точно вб'є цього кретина.
Знаєш що? А тоді він і мене вб'є.
Хіба що...
ти даси мені
величезну купу грошей.
Негайно.
У нас нема ні грошинки.
У нас собачого корму немає.
Я знаю, що робити.
У МЕНЕ ПІСТОЛЕТ
ЦЕ ПОГРАБУВАННЯ
БАНК
Усе, ми квити.
О боже.
Скільки ж ти...
О боже.
Ми купимо дофіга дурі.
Ми вирішили це відсвяткувати.
Вибач.
Алло.
Привіт. Це Джо.
-Джо? -Так. Джо, кузен Роя.
Точно. Джо, як справи?
Чувак, ти сьогодні грабував банк?
Мене посадять у тюрму.
Ні. Тут пише, що підозрюваний ростом 180 см і має блакитні очі.
-Ти в безпеці. -Ти глянь на фото.
Схоже на мене?
Краще якийсь час з дому не виходити.
Головна проблема наркозалежного –
коли маєш чималу суму, то спускаєш її на наркоту.
Поки грошей не стає. Коли наркота закінчується, тобі погано.
Тоді потрібно знайти ще гроші.
Іди пограбуй ще один банк!
Ви в порядку?
Я просто чхнув.
Вас же нудить.
Усе добре, я просто чхаю.
У МЕНЕ ПІСТОЛЕТ
ЦЕ ПОГРАБУВАННЯ
Люди зважуються на пограбування
лише в стані відчаю.
Пограбування – це чисте приниження.
Дякую.
А ми були принижені.
Дивно, але у вісімдесяти відсотках випадків
касири не проти, що їхній банк грабують.
Трапляються і винятки,
як жіночка на Вестсайді, схожа на Джанет Рено.
Більше я дати не можу.
Ви що, жартуєте?
У МЕНЕ ПІСТОЛЕТ
Ви ж умієте читати?
Більше я дати не можу.
Вона фанатичка. Зазвичай усе проходить мирно.
Привіт, мала.
Усе добре?
-Ти де був? -У банку. Дали небагато.
Почуваюся дрібним злодюжкою.
Це він. Добре.
Ти ж постійно грабуєш усі ці банки,
але чомусь, хрінзна-чому,
ти винен мені купу грошей.
Що за чорт?
Старий, ми багато ширяємося.
То ширяйтеся менше, засранець,
бо коли ти винен мені, я винен Блеку.
А Блек не любить мати боржників.
Крута зараза, скажи? Чекай мене за рогом.
Ти про що взагалі?
Я ж казав: мені потрібен водій.
Ти нічого такого не казав.
-Я вранці тобі дзвонив. -Ні...
Бо шукав водія на пограбування.
Я такого не чув. Я не підпишусь на нарицьке пограбування.
Ти щойно казав, що винен Блеку гроші.
Так! Бо ти винен мені.
Ти хочеш віддати борг чи ні?
Чувак, треба обговорити умови.
Умови прості. Я йду грабувати банк,
а ти чекай мене за рогом, щоб заплатити Блеку.
Я не згоден.
-Якщо мене... -Такі умови.
Яке ж ти гівно.
Такі вже умови!
Шіно, я знаю, ви можете краще.
Тут багато грошей.
Це п'ятдесятка поверх однодоларових купюр.
Я сказав, усі гроші у касі.
ГІВНОБАНК
Йому начхати, що тут у вас.
Я не жартую.
Я покажу пістолет на виході, хай знає, що ви
не просто віддали гроші.
І ви будете ніби як хороша людина?
А ви воювали за цю довбану країну?
Ми не обговорили умови.
Що буде, якщо ти сядеш до мене в машину, і в нас стрілятиме поліція?
Цього ми не обговорювали, дурний нарик.
Де ти був? Сьогодні середа.
Ти мав бути під університетом о п'ятій.
Пробач, мала. Мене дуже нудило.
Мене теж, і довелося скасувати заняття,
бо я ледь в штани не наклала.
Чорт.
Я дуже стараюся не втратити цю роботу.
Я не просто...
валяюся під кайфом на довбаному дивані.
-Зараза! -Це що за херня?
-Мала, заспокойся. -Я, бляха, не зумію.
Я сама не зумію.
-Усе добре, мала. -Допоможи мені.
Іди сюди. Усе добре. Я допоможу.
Тихо. На, перев'яжи руку.
Тихо.
Готова?
Я поряд. Швидше, чорт забирай!
Заспокойтеся, ми все зробимо.
Мала! Я з тобою. Я поряд.
Нізащо тебе не покину. Я з тобою, чуєш?
Жінка, 22 роки. Агональне дихання, звужені зіниці.
-Прошу. -Прискорений пульс...
Пустіть мене до дружини.
Ідіть у приймальню.
Добре, я піду. Але можна...
-побути ще п'ять хвилин? -Ні.
Ви нічим не зарадите, лише заважатимете.
Ви нічим не зарадите.
Добре, я піду.
-Боже. -Піднімай.
-Не реагує. -Подаю повітря.
Підключаю до апарата.
-Ми зробимо все можливе. -Як я без неї?
Ми зробимо все можливе.
Емілі, кохана, я тут.
Розкажіть, що сталося.
Я не знаю.
Допоможіть мені.
Заспокойтеся й розкажіть, що сталося.
Ми спали вдома,
а тоді вона прокинулася геть синя.
-Давно вона непритомна? -Не знаю.
Що вона вживала?
-Не знаю. -Що вона вживала?
Не знаю. Поняття не маю.
Доможіть нам. Що вона вживала?
Просто скажіть, чи вона дихає.
Будь ласка, я медик, я...
Ми робимо все можливе. Розкажіть, що вона вживала.
Потрібен доктор Стеймен.
Героїн.
Я тебе люблю.
Я знаю, що в тебе проблеми.
Знаю, що ти зломлений.
Але, прошу, не ламай мені доню.
Якщо ти її кохаєш...
то май мужність і піди.
Устань і піди звідси.
Бо я тебе знищу.
Ненавиджу! Ненавиджу тебе!
Ненавиджу!
-Що ти робиш? -Секунду.
-Цей автобус їде до Елби? -Що це значить?
Сідай в автобус, Ем.
-Що ти задумав? -Емілі, сідай в автобус.
Не сідатиму я в автобус!
-Емілі, послухай. -Що за...
Послухай мене.
-Ви в порядку? -Я в порядку.
-Пробач. -Не чіпай її.
Авжеж. Зрозумів.
Емілі, вертайся на реабілітацію.
Не хочу реабілітації.
Хочу бути з тобою.
Не можна бути зі мною.
Це не тобі вирішувати.
-Мені вирішувати, Емілі. -Ні, не тобі.
-Мені... -Не тобі...
-Мені! -Не тобі вирішувати!
Я чекала два роки...
коли ти повернешся з пекла.
Два роки.
Я була з тобою попри всю скажену хрінь.
Я не хочу залишитись одна.
Не залишай мене саму.
Пробач... Я не можу.
Я тебе не вартий.
Я нічого не вартий.
У голові постійний шум.
Я не можу...
-Перестань. -Він такий гучний,
я не можу його заглушити.
Він зникне.
Згодом він... він стихне.
Прошу тебе, вертайся в автобус.
Заради мене.
Я ширятимуся з тобою чи без.
Не роби цього.
Мала, будь ласка, не...
Я ширятимуся.
Це нецікаво. Банк з тобою не битиметься за готівку.
Їм байдуже. Наче береш пісок з пляжу.
-Це ж чиїсь гроші. -Ні, це гроші банку.
То тобі потрібні гроші чи ні?
Авжеж потрібні.
Заберемо значно більше, якщо нападемо на всіх касирів.
Але для цього мені потрібен ти.
Якщо ми йдемо разом, то чому я отримаю лише 10 %?
Тому що говорити й махати стволом буду я.
Ясно? Якби ти погрожував невинним людям стволом,
розмова була б інша.
-То дай мені ствол. -Не дам.
-Ти сказав, якби в мене був... -Начхати!
Робимо, як запланували.
Боже. Перестань уже бути таким безнадійним боягузом.
Біс з вами, ходімо.
Без сигналізації!
Сер, не чіпайте телефон! Не торкайтесь до телефону!
Прошу всіх віддати гроші цьому чоловіку.
Не чіпайте телефон.
Чорт!
Їдь, їдь!
Чувак, якого хріна?
-Що з тобою не так? -Повний провал.
-Старий, пробач. -Що тепер робити?
Не уявляю.
Спробуємо ще раз?
Я за кермом, а ви з Пілзом в банку.
То я маю грабувати банк, бо ти страхопуд?
Пограбування – це не моє.
Пілз, це в три, чотири рази більше грошей.
Чувак, у мене нерви на межі.
Старий, давай.
Добре, але ствол буде в мене.
-Не дам я тобі ствол. -Даси! Він буде в мене.
А ти кінчений нарик.
З ПТСР.
ДОВБАНИЙ БАНК АМЕРИКИ
Чувак, що з тобою?
-Мабуть, клонозепам. -Клонозепам?
-У мене нерви були на межі. -Ти прийняв клонозепам?
Небагато.
-Ти точно зможеш? -Так.
Точно зможеш?
Зможу, довбенику. Ходімо.
Сховай.
Увага, усі віддайте чоловіка цим грошам.
Негайно!
Зараза.
Та що з тобою таке? Віддай ствол.
-Спокійно, чувак. -Збери гроші й валимо.
-Мем, покладіть телефон. -На землю.
-Погнав. -Їду.
Що сталося? Ти когось пристрелив?
-Ні. -Де Пілз-ен-Кокс?
Він нас покинув. Покинув нас.
Ти куди? Що ти робиш?
Вернися... Чорт.
Усі давайте гроші сюди.
Відкривайте каси. Негайно! Швидко.
Чорт.
Його не можна лишати. Він нас миттю здасть.
Треба по нього вернутися.
-Ні. -Як це – ні, Джеймс?
Я сказав, розвертайся!
Чорт.
Не замикайте озброєного з людьми.
Ви мали замкнути мене між дверима.
Що з вами не так? Ви тупі?
-Джеймс, розвертайся! Негайно! -Ні.
Добре.
Поліція вже їде.
Негайно відчиніть двері.
Ви ризикнули життям усіх цих людей.
Якщо не відчините, вас звільнять.
Що це було?
-Мені це не подобається. -Ти чув?
Старий, мені це не подобається.
Бачиш його?
Це він? Я його бачу. Це він. Зупини машину.
Чувак, сідай в машину. Швидко.
Що з тобою? Швидко сідай в машину.
Сідай у машину.
Чорт.
Їдь.
Ну що з тобою, старий?
У всьому винні ви.
Не треба було брати вас з собою.
От чорт.
-Його підстрелили. -Що за херня?
-Підстрелили. -Ти казав, що нікого не підстрелили.
Треба перев'язати рану.
Я огляну спину. Покажи.
Я огляну. Терпи. Знаю, тобі боляче.
Знаєш, як йому допомогти?
Чорт, куля не вийшла.
-Треба їхати в лікарню. -Нам не можна в лікарню.
Джеймс, якщо ми не завеземо його в лікарню, він помре!
Нам туди не можна! Ти мене не слухаєш!
Нас арештують!
Ми щойно пограбували банк, ти сказився чи що?
Тебе ж бачили не один раз!
Ти повинен думати тверезо!
Що нам робити?
Завези мене в лікарню.
-Завези мене в лікарню. -Пробач.
Пробач, старий.
Хлопці...
Ми не можемо. Ти ж розумієш, що ми не можемо?
-Розумієш? -Хлопці...
Що робити?
Що нам робити?
Прошу.
Пробач.
Старий, просто їдь.
Добре.
Вивези нас звідси.
Повна херня.
Ми не дізналися, як його підстрелили.
Це не мало значення.
Ходімо.
Поїхали.
Чого він тут?
-Зайди всередину. -Що він хоче?
Мала, зайди.
Якщо хочеш мене застрелити, давай не тут.
Ну, знаєш...
не біля сусідів.
Я тебе не застрелю.
Ти не вернеш мені грошей...
якщо я тебе застрелю.
Я більше не можу.
-Ще й як можеш. -Не можу.
Можеш.
Заради подружки... зможеш.
Спершу потверезію.
Знаєш що?
Блек повезе мене, щоб я вернув йому гроші.
Він тобі щось дав?
Так.
Введеш мені дозу?
Я просто...
дуже стомилася.
Мала, я знаю.
-Хочу, щоб усе затихло. -Знаю.
Можна мені ще одну дозу?
Так, мала, як вернуся.
Коли вернуся, мала.
Я тебе люблю.
І я тебе.
Ти знаєш, куди їхати.
Три повороти наліво, не помилишся.
Мене не буде дві, три хвилини.
Не запізнюйся. Чекай на стоянці.
Ванессо, віддавайте гроші! Швидко!
Передавайте! Негайно!
Ванессо, зробіть мені послугу.
Яку?
Увімкніть, будь ласка, сигналізацію.
Не бійтеся. Я вас не скривджу.
Дякую.
Ось твої...
ЕПІЛОГ
Тому ми голосуємо за звільнення на поруки. З цієї хвилини.
Дякую, леді та джентльмени. Мій клієнт безмежно вам вдячний.
Дякую.
Щиро вам дякую.
Удачі.
Загублене серце
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ НІКО ВОКЕРА
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська