Sveiki.
Downloaded from YTS.MX
Man atsisėsti čia?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Galiu rūkyti?
Minutėlę.
Nuo ko man pradėti?
PROLOGAS
2007 M.
Man - 23-eji,
ir iki šiol nesuprantu, ką šiame pasauly veikia žmonės.
Rodos, šis pasaulis pastatytas ant nieko ir...
niekas neturi jokio pagrindo.
Užaugau šiame rajone.
Butai čia - neblogi. Kai kurie - su balkonais.
Ir medžiai - gražūs.
Aš jų irgi nesuprantu, bet man jie patinka.
Man jie patinka visi.
Medis turi būt gerokai sudarkytas, kad man nepatiktų.
Kartais imu abejoti, ar mano gyvenimas ko nors vertas.
Nėra taip, kad nesuvokiu pasaulio grožio.
Gražius dalykus aš priimu taip giliai širdin,
o jie taip ją sužeidžia, jog aš kone numirštu.
Tiesiog kažkas viduje traukia mane vis tolyn
kol nelieka nieko.
Kelią žinai, tiesa?
Triskart į kairę, nepasiklysi.
Lauksiu tavęs stovėjimo aikštelėje. Dvi, tris minutes, ne ilgiau.
Dėviu beisbolo kepuraitę,
raudoną šaliką, baltus susagstomus marškinius ir mėlyną striukę.
Dar džinsai, seni sportbačiai. Nieko išskirtinio.
Šalikas - tam, kad prisidengčiau apatinę veido dalį.
Nors man jau vėlu slėpti veidą.
Jau kuris laikas tuo užsiimu.
Ir mano veidas - jau nebe paslaptis.
Jokios signalizacijos! Manęs ieško policija! Mane nušaus!
Dieve mano. Kas čia vyksta?
Mano veidas - gana liūdnas, todėl man reikia pasistengti
ir apsimest kietu įsiutėliu, antraip jiems pasirodys, kad aš - bailys.
Ei!
Visi ant grindų! Tučtuojau, bliamba!
Plėšdamas bankus, daugiausia susiduri su moterimis,
todėl elgtis turi mandagiai.
Ponia, nieko asmeniško!
- Suprantu. - Kuo jūs vardu?
- Vanesa. - Sveika, Vanesa, smagu susipažinti.
Kuo tu vardu?
Šmaikštuolė, Vanesa. Atidaryk stalčių, po galais.
Tą akimirką, kai stovėjau į ją nukreipęs ginklą,
man kažkas užėjo.
Lyg ir liūdesys kažkoks.
Lyg būčiau žinojęs, kad viskas tuo baigsis.
Tik man nebuvo lemta šito suvokti iki šios
akimirkos.
PIRMA DALIS
PAČIOJE GYVENIMO PRADŽIOJE
PAMAČIAU TAVE
2002 M.
Pirmą sykį Emilę pamačiau, kai mokiausi viename vietos universitetų.
Šitas buvo Jėzuitų. Padori įstaiga.
Nenoriu meluoti,
bet tada galvojau: „Jetau, kaip norėčiau išdulkint šitą merginą.“
Gal dešimt sykių kviečiau tave vardu.
Atleisk. Klausiau muzikos garsiai.
- Labas. - Gražus megztinis.
Ačiū. Pirkau Koventry.
Senas, liūdnas niekšelio megztinis.
Mes kartu lankom anglų paskaitas.
Žinau. Neįdomios tos paskaitos, tiesa?
Taip. Bet tu visad ateini.
Taip.
Tai pasimatysim.
Ei, tu iš kur?
Iš Elbos, Niujorko valstijos.
Ir kaip ten?
Ežeras kaip ir čia. Miestelis kaip ir šis. Tik šūdinesnis.
Aš nuo mokyklos draugauju su viena mergina.
Tikrai? Kaip miela.
Ji mokosi Naujajame Džersyje.
Ji turi vardą?
Taip. Medison Kovalski.
Labai graži.
Taip. Supergraži.
Man labai patiko Emilė,
bet žadėjau Medison šį savaitgalį
atvažiuoti autobusu aplankyti ją koledže.
Ji gyveno bendrabutyje, o jos lovoj netilpo du,
bet
jos kambario draugė išvyko namo, nes...
Mirė jos močiutė.
Kaip gaila.
Baik tu. Ji jau sena buvo.
Na...
perduok Medison linkėjimų.
Medison elgėsi su manim kaip su durneliu.
Eime.
Ji vesdavosi mane į šūdinus vakarėlius.
Jaunimas maukė alų rūsyje su šlakbetonio blokų apdaila.
Ten tvyrojo alumi pradvisusi gašli raudonųjų žibintų rajono atmosfera.
Tvoskė žudančiu niūrumu.
Medison pažinojo kažkokie atsitiktiniai bičai.
Ji ten mokėsi vos mėnesį, o jie visi ją kažkodėl pažinojo.
Ji mėgo dėmesį, tai - normalu. Tiek to.
Tiesiog keistai jausdavausi, kai ateini į vakarėlį su mergina,
o ji šoka sau ant stalo lyg birbindamasi su vaiduokliu.
Aš turėjau darbą ir vaikščiojau į jį, nors galėjau užsiimt geresniais dalykais,
pavyzdžiui, niekuo. Bet...
Turėjau dirbti.
Senis Fatukas turėjo tuziną dukterų ir anūkių,
ir jos visos dirbo jo restorane.
Nežinau, ar jis turėjo anūkų, bet jei ir taip, jie ten nedirbo.
Visos jo anūkės važinėjo eskaladais, denaliais ar kuo ten.
Kai kurios susitikinėjo su mūsų padavėjais.
Jai patinka, kad ją kruštų į subinę.
Kad murkdytų jos veidą į pagalvę, ir dar spjaudytų ant jos.
Eina sau, jai tikrai kažkas negerai.
Įdomu, kas ją to išmokė?
- Labas. - Labas.
Nagi, parodyk man.
O, ne. Eina šikt. Šūdas! Bliamba!
Tu - vyras ar kas?
Mesk aukštai. Aukštai!
Kad net viršuje girdėtųsi, pimpiačiulpy.
- Velniop jį. - Velniop jį.
Ištvėriau tik dvi savaites.
Po darbo nuėjau pas Džeimsą Laitfutą.
Jis - geriausias mano draugas nuo pradinės laikų.
Jo tėvas mirė, kai jis buvo mažas, ir
jo mama mirė. O tada...
Tada iš karo grįžo jo brolis, visai pakrikęs,
todėl Džeimsas dažniausiai būna vienas.
Sveiks, žmogau.
Arba su manim.
- Kaip tu? - Gerai.
Man reikėjo į banką, ir Džeimsas pasisiūlė pavėžėti.
Tądien švietė saulė.
Paskui įlipo Rojus.
Jis dažo namus, bet tądien jis nedirbo.
Sveiki.
Džeimsas Laitfutas šaukė ant Rojaus dėl pusbrolio Džo,
- nes Džo kartojo... - Aš eisiu, todėl baigiam šią temą.
Rojau. Sakei jam? Pasakyk savo pusbroliui,
- kad neitų tarnaut į jūrų laivyną. - Kodėl aš turiu jam aiškint?
- Jis bus jūrų pėstininkas. - Nereikia, žmogau.
Pasakyk man nors vieną priežastį, gerai?
Aš nenoriu taip gyvent visą likusį gyvenimą.
Kam tau ta kariuomenė?
Aš nenoriu taip gyvent visą likusį gyvenimą.
Tau patinka tiesiog važinėti, žmogau?
Tikrai nori tokio gyvenimo?
Jis nori kažką veikti, tegu veikia. Po galais.
Tu atsakingas už pusbrolį, tu jį myli,
ir mes jį labai mylim.
O dabar sakai: „O, noriu pasiųsti jį į mirtį, bliamba“?
Ką tu darai?
- Ką tu sau manai? - Jau pasirašiau kontraktą, viskas.
Supratau tik pusę to, ką kalbėjo Džeimsas.
Negalėjau nepastebėti, koks bejėgis jis atrodė
mosuodamas tomis savo rankomis.
Jo tikriausiai niekas niekada gyvenime neklausys.
Šita mašina - ne šūdina.
Šūdina, žmogau. Šūdinesnės nebūna.
Reikia tik vandens stiklinės, kad variklis atvėstų.
Atneškit vandens.
Banke nutiko nesusipratimas.
Jie suklydo, ir aš atėjau išsiaiškinti.
Jūs man atsiuntėt baudą už limito viršijimą, bet tai - klaida.
Aš viską jau sumokėjau.
Štai.
Čia - nauja bauda.
Bet už ką? Po paskutinės įmokos iš sąskaitos neėmiau nė cento.
Ta įmoka padidino jūsų kredito balansą 10-čia dolerių.
Jums skyrus šią baudą, jūsų sąskaitoje
vėl susidarė neigiama suma.
Bet kaip galite pateikti dar vieną baudą už limito viršijimą,
jei buvau viską sumokėjęs?
- Įmoka neįkrito laiku. - Ne, aš sumokėjau grynais, čia.
- Ji neįkrito, pone. - Aš mokėjau grynaisiais. Čia.
Ji neįkrito.
Kitas.
Užjaučiu dėl mašinos, žmogau.
Šūdas, ne mašina.
Atgavai pinigus?
Ne.
Pakeliui į Džeimso namus, surūkėm Rojaus purkštos žolės suktinę.
Ir po kelių dūmų vėl pasijutom čempionais.
Kitą rytą išaušo puiki rudens diena, kvepėjo drėgnais lapais.
Nuėjau į Šeikerio aikštę susitikt su pažįstamais vyrukais.
Pavaišinau juos ksanaksu,
išrašytu man nuo panikos priepuolių.
BALTAODŽIUI VYRUI
- Pirmyn, chebra. - Ryjam.
- Ką ketinat veikti? - Eisim į vakarėlį
- tokios Magės namuose. - Geras. Galiu kartu?
Žinoma. Gal nori...
Manais jie mane pavaišino ekstaziu.
Aišku, kad noriu ekstazio.
Čia - tu?
- Labas. - Labas.
- Ką tu... - Pažįsti Magę?
- Ką? - Pažįsti Magę?
Lyg ir taip.
Mažas pasaulis.
Eina šikt.
- Kas? - Kokie išsiplėtę tavo vyzdžiai.
Taip, prarijau ekstazio tabletę.
Ir kaip?
Labai neblogai šiaip jau.
Pavaišinčiau ir tave, bet
nebeturiu.
Nieko. Man jau siūlė.
Toks keistas vaikinas pasiūlė. Sakė, kad įsikiščiau į užpakalį.
Nieko sau.
- Rimtai? - Aha.
- Kas jis toks, po galais? - Nežinau.
Nežinau. Jis jau nuėjo.
Kažkaip nepagarbiai.
Bernai dažnai taip kalba.
Esu laimingas, jog tu - čia.
Kodėl gi?
Nes tu man patinki. Labai.
- Baik. - Tikrai.
Ir...
Ir tavo švarkelis koks gražus.
Ir... Kas?
- Pagalvojau kai ką. - Ką pagalvojai?
Tu - kažkoks neaiškus.
Eime pasivaikščiot?
Kokios skanios tavo lūpos.
O kaip Medison Kovalski?
Ji - šalta.
Man regis, aš tave dievinu.
Daryk ką nori, žmogau.
Kartais man atrodo, jog jau esu matęs viską, kas nutiks.
Ir tai - košmaras.
Kas?
Nieko. Aš tik...
Atsiprašau.
Neprivalai atsiprašinėti dėl to, ką jauti.
Kodėl tu man tokia gera?
Jaučiu silpnybę silpniems vaikinams.
Štai kaip susirandi tą, kuri daužys tau širdį.
Gali prisimint savo pažintį su mylimiausia moterim
iki paskutinės smulkmenos?
Ne tai, kur jūs buvot ir ką ji vilkėjo,
o tai, ką būtent pamatei joje, jog tarei sau:
„Taip, štai dėl ko čia atėjau.“
Jis kalbėjo su ja telefonu, o aš slapčia klausiausi.
Kodėl klauseisi?
- Niekšas. - Atleisk. Norėjau pasakyt,
kad tau turėjo būt skaudu.
Užsipuoliau jį kitą dieną, o jis mėgino atsipirkti.
Sakė, kad apmokės man tinklinio stovyklą, jei nepasakysiu mamai.
Velnias.
- Aš labai norėjau į tinklinio stovyklą. - Taip? Ir ką darei?
Važiavau į tinklinio stovyklą.
O paskui pasakiau mamai.
Tavo tėtis, regis, pimpis.
Kartais manau, kad meilė neegzistuoja.
Tėra vien žmones mulkinantys feromonai.
Aš myliu tave.
Ačiū.
Aš išskrendu po šio semestro.
- Noriu mokytis Kanadoje. - Ką?
Nuo kada?
Nuo dabar.
Monrealyje yra puikus universitetas.
Monrealyje?
Taip. Tai - Kanados Paryžius.
Žinau, kas tas Monrealis. Tik nesakyk, kad tu rimtai.
- Tai nejuokinga. - Kodėl turėčiau su tavim juokauti?
Tai ką? Ir viskas? Tiesiog išsiskirsim. Ir viskas?
Gyvendami skirtingose šalyse, negalėsim likt kartu.
Emile, kas per šūdas?
Gali elgtis kaip suaugęs?
Emile, prašau.
Galim apie tai nekalbėti? Maldauju. Emile!
Bliamba!
TAPKITE VISKUO, KUO GALITE GINKLUOTŲJŲ PAJĖGŲ KARJEROS CENTRAS
Kuriems galams tokiam juokdariui kaip tu JAV kariuomenė?
Jo veidas buvo kaip pati mirtis,
o kas antras jo žodis - „juokdarys“.
- Ką tu darai? - Prakeiktas juokdarys.
Per žinias matau,
kaip žūsta jauni vyrukai.
Suprantat?
Vaikinai iš Klyvlendo, mano amžiaus, darydami kažką gero,
o aš sėdžiu sau vienas ir gailiu savęs, nes mane paliko mergina.
Velnias.
Sudaužė tau širdį.
Ieškai to gabalėlio aukso purvyne.
Prasmės, tiesa?
Taip. Prasmės.
Po šimts! Bus tau prasmės.
Man jis patinka.
Per lengvai prasmukau.
Jis manė, kad įkalbėjo mane, todėl jau kitą dieną prisiekiau.
Ginsiu nuo visų priešų.
- Išorinių ar vidinių. - Išorinių ar vidinių.
Kaip gali išleisti jį į karą? Juk tai - karas, bliamba...
- O ką man daryti? - Atkalbėk jį.
Aš jau kalbėjau su juo. Aš su juo kasdien kalbu.
Kalbi kasdien.
Bet atkalbėti jo nė nemėginai. Jis tavęs paklausytų.
Džeimsai, biče, liaukis, bliamba. Aš tave girdžiu.
- Mačiau tavo brolį. Taip. - Varau į Iraką.
- Ar matei mano brolį? - Ne visiems bus kaip tavo broliui.
...bandei su juo nors dvi sekundes kalbėt? Jam blogai su galva.
Gali pasitraukt...
Gali pasitraukt?
Ne, nes noriu tau padėti, bliamba!
Mes jau kalbėjom! Išvarau kitą savaitę!
- Nežinau, ką tau pasakyti! - Ką? Kas per šūdas?
- Tu nesupranti... - Džeimsai! Klausyk.
- Ką? - Jis tiesiog nenori
taip gyvent visą gyvenimą, girdi?
O tau staiga įdomu pasidarė?
Nė žodžio nesakei ir staiga esi jo pusėje?
Ar gali kas nors atsiliepti, biče?
Jis jau gal 20 minučių skamba.
- Klausyk... - ...traukis iš kelio, bro.
- Alio? - Labas. Čia aš.
- Klausai? - Taip, klausau.
Užsičiaupk, Džeimsai.
Atleisk. Kaip tu?
Aš greit išvykstu.
Į Monrealį.
Gal galim atsisveikinti?
Aš šiandien dirbu.
- Nieko tokio. - Ne. Aš noriu atsisveikint.
Tiesiog ateik į mano darbą.
Po Fatuko, Rojus man parūpino darbą kitame restorane.
Tądien savininkas rengė vakarėlį, ir man teko nešioti gėrimus.
Pakviečiau Rojų su Džo nemokamai išgerti.
Ir, žinoma, paprašiau, kad ten užsuktų Emilė.
Bet ji vėlavo.
- Viskas gerai? - Bro, gerai atrodai.
- Na, kaip? Ji jau atėjo? - Dar ne. Ne.
Atsipūsk. Įpilk po vieną. Rimtai.
Sekmadienį važiuosiu į Paris Ailendą.
- Ten - karinis korpusas, taip? - Taip.
Neblogas būdas pakliūt į rojų.
Nematei Emilės?
Kvėpuok, gerai?
Atsipalaiduok. Nesuprantu, ko tu bijai.
Kas čia dabar? Kas jis toks?
Man iš esmės - jokios bėdos...
- Taip. -...bet jei tai daro tave geresniu...
- Labas. - Labas.
Tai - Bendžis. Jis - iš Ganos. Jis mokosi Keise.
Bendži, sveikas.
Aš paspaudžiau Bendžiui ranką kaip tikras vyras,
kad jis ta ranka neliestų jos.
Žinau vieną restoraną, kuris vadinasi „Mi Aldea“.
Nuostabus maistas. Eime ten.
- Galima tave sekundėlei? - Ne, negalima.
- Kodėl? - Nes elgiesi kaip...
- Ar viskas gerai? - Bendži, palauk minutę, biče.
Žinok, niekam nepatinka „Mi Aldea“ maistas.
Jis žino, kad ten neprašo dokumentų. Jis nori tave nugirdyt.
Atėjau atsisveikinti su tavim. Kas tau negerai?
Nori, įspirsiu jam į klyną?
Ne, Džo.
Su manim atsisveikint atėjai kartu su juo?
Mes - ne kartu.
- Manai, kad tai - sąžininga? - Taip, manau.
- Prašau, leisk man įspirt jam į klyną. - Džo, eik ir atsisėsk, bliamba.
Turiu dirbti. Tu eik.
Noriu, kad išeitum.
Gerai.
Labas.
Jėzau Kristau, bičiuli.
- Pralinksmėk, žmogau. - Taip.
Kas čia dabar? Gali šįvakar čia išdulkint dešimt panų. Pašėlk.
- Gerai? - Taip, pone.
Padaryk man paslaugą. Aš pavargau, važiuoju namo.
Tu prižiūrėk mano bičiulį Tomį.
Aną vyruką. Jis - puikus žmogus. Ką tik iš kalėjimo.
Tomis buvo mirtinai girtas.
O man reikėjo pasirūpint, kad jis čia visko neapvemtų.
Jis nuolat kartojo, kad visi - melagiai, ir jie visi...
Sumauti dviveidžiai. Visi tie mafijozai, šūdžiai.
Jų kalbos - kietos,
bet jų kiaušai per skysti, kad įremtų ginklą žmogui į galvą.
Kad įremtų ginklą žmogui į galvą ir ištaškytų jam smegenis.
Jis nuolat tai kartojo.
Kad jiems kiaušai per skysti, kad įremtų ginklą į galvą
ir ištaškytų jam smegenis.
Tada jis paklausė, kuo aš užsiimu.
Kuo užsiimi, vaikine?
Ką tik užsirašiau į kariuomenę.
Į kariuomenę?
Ten tu niekam nerūpėsi.
Ką tu sau galvojai?
Aš tik...
Nieko geresnio nesugalvojau.
Bet ar
tavo kiaušai - kieti, kad įremtum ginklą į galvą ir ištaškytum žmogui smegenis?
Tu nepražūsi.
Gerai, Tomi, man jau metas.
- Kur? Kur susiruošei? - Namo, į lovą. Jau vėlu.
Ką, pavėžėti? Aš tave pavėžėsiu.
- Gali vairuoti? - Žinoma, bičiuli.
Ir Tomis važiavo šaligatviais.
Ačiū.
- Vairuok saugiai, gerai? - Žinoma.
Daugiau aš jo nemačiau.
Ar nieko, kad aš - čia?
Nieko, aš...
Vis tiek ketinau tau juos nunešti.
Norėjau nupirkti atsisveikinimo tortą,
bet buvo tik keksiukai.
Jų turėjo būti 12-ika, bet vieną daviau Tomiui,
nes jam labai reikėjo kažką užkąsti.
Kas tau?
Ei.
Nebuvau matęs Emilės verkiančios.
Ei.
Atleisk man, gerai?
Pasakiau, kad supratau, jog ji nenorėjo manęs įžeist atsivesdama Bendžį,
kad ji - miela naivi mergaitė,
tikinti nacionaline įvairove ir besivystančiomis šalimis.
Liaukis.
Tai - mano kaltė. Man labai gaila.
Ne, ne. Niekada nesigailėk, mažute, gerai?
Tu nesijausk kalta. Viskas gerai.
Viskas gerai, girdi?
Atleisk man, mažuti.
Viskas gerai.
- Gal nori keksiuko? - Taip.
Taip.
Tikrai?
Keksiuką?
Ji dar ilgai verkė.
Tada mes juokėmės.
Tada dulkinomės...
Ir tai buvo tobula.
Aš nevažiuosiu į Monrealį.
Aš įstojau į kariuomenę.
Ką?
Kurių galų?
Nes man buvo liūdna, mažute.
Todėl įstojai į armiją?
Taip.
Gal tai išeis į naudą?
Tu gali vykt mokytis Monrealyje.
- Aš nenoriu mokytis Monrealyje. - Maniau, tau patinka Monrealis.
Ne. Į Monrealį norėjau tik tam, kad pabėgčiau nuo tavęs.
Nes aš tave myliu.
Klausyk.
Žinau, kad mokslas tau - svarbu.
Ir tu nori jį užbaigti, tiesa?
Taip.
Gerai,
tu daryk savo,
o aš - savo.
Tai - tik pora metų.
Tik pora metų visame gyvenime kartu.
Aš rimtai. Aš labai rimtai.
Tu - mano antroji pusė.
Aš jaučiu tą patį.
Gal tada susituokime?
Taigi nuėjome į metrikacijos skyrių
ir susirašėme.
Paskui atšventėme.
Lyg būtume patys gražiausi du dalykai visame pasaulyje,
gražiausi iš visų.
Bet dienos bėgo.
ANTRA DALIS
Išvykau į pagrindinio karinio parengtumo mokymus.
MOKYMAI 2003 M.
Pirma, mums nukirpo plaukus.
Sveiki atvykę į armiją.
Visas dešimt savaičių jūs tarsit tik du sakinius:
„Taip, rikiuotės seržante“ ir „Ne, rikiuotės seržante“.
Ar aiškiai pasakiau?
Taip, rikiuotės seržante.
Klausiau ir tų, kuriuos dabar kerpa.
Jūs - neišskirtiniai. Ar aiškiai pasakiau?
Taip, rikiuotės seržante!
Garsiau.
Vardas - rikiuotės, pavardė - seržantas.
Ar aiškiai pasakiau?
Taip, rikiuotės seržante!
Ką čia darai? Manai, tu vis tiek gražus?
- Ne, rikiuotės seržante! - Manai, kad vis tiek gražus?
Ne, rikiuotės seržante!
Tai lauk nuo mano kėdės!
Nešdinkis. Viso.
Tada mus skiepijo nuo šimto visokių dalykų.
- Kitas. - Ir sužinojau, jog iš tiesų aš...
Daltonikas.
Tai daug ką paaiškina.
Ar galiu būti mediku?
Juk žinai, kokios spalvos kraujas, taip?
Kitas.
Mes - jūsų mamytės, mes - jūsų tėtukai.
Nuo šiol nė vienas jūsų negali daryti to, ką nori ir kada nori.
Paskui ilgai stovėjom išrikiuoti,
ir mums ėmė skaudėti kojas, nes nebuvome prie to pratę.
Ar aiškiai pasakiau?
Taip, rikiuotės seržante!
Ar aiškiai pasakiau?
Taip, rikiuotės seržante!
- Kas čia, po galais? - Kaip laikai rankas?
Nuleisk sušiktas rankas! Tu - Jungtinių Valstijų...
Raišteliai turi likti batų viduje,
o batai - vienas šalia kito.
Aunamės. Mikliai!
- Penki, keturi... - Kas tau, bliamba?
-...trys, du... - Greičiau, greičiau!
- Esate tai darę šimtą sykių! -...vienas.
Vykdykite.
Judam, po galais!
- Dešimt, devyni... - Ko žiūri, bliamba?
...aštuoni, septyni...
Nurengė mus iki trumpikių ir liepė eiti žąsele po salę.
Salė pradviso pautais ir pėdomis.
Viskas gerai.
Kitas.
Paskui ėjom pas tipą, kurio darbas buvo - tikrinti subines.
Kelnes - žemyn.
Kietas švarkas, žmogau.
Grįžęs, vilkėdamas jį nusivesiu savo merginą į restoraną.
Taip?
Įsivaizduok dar krūvą medalių.
Manai, gausi bent vieną medalį?
Čia - Chimenezas.
Neabejoju, kad gausiu.
Mes susibičiuliavome, nes abu norėjom tarnaut medikais.
Jis įstojo į armiją, nes užtaisė savo merginai vaiką.
Aš tave myliu. Labai, girdi?
Ir aš noriu šio vaikelio.
Aš susirasiu darbą ir išlaikysiu jus abu.
Kaip?
Ką nors sugalvosim, girdi?
Tik pažiūrėkit į šitą suglebusį atsilupėlį.
Šūdo gabale!
- Daug šūkavom. - Šeši...
Greičiau! Greičiau, žiopliai! Judam!
Norit galą gaut, gaišenos?
Hadžiai kvėpuoja jums į subines!
Vadino mus įvairiai...
Ausuotas pimpis! Stokis, ausuotas pimpi!
- Mūsų rankos buvo... - Kabinkis savo pimpalų smaukikliais!
- Mūsų burnos buvo... - Pimpalų dėklai!
Uždaryk savo pimpalų dėklą.
Rikiuotės seržantai nuolat apsimetinėjo piktais.
Kas per šūdas?
Žiūrėk kur eini,
antraip neatsakau už save, nusuksiu tau sprandą!
PSS, potrauminis streso sutrikimas.
Į ką spoksot? Žiūrėkit į priekį!
Kartą rikiuotės seržantas Koulas smogė man į varpą šiaip sau.
Ramiai!
Rikiuotės seržantas Deko vieno vaikino vos nepasmaugė.
Rikiuotės seržante Deko.
Sumautas hadžis.
Rikiuotės seržante, čia - Levinas.
Ir tai - ne dėl PSS.
Deko niekur netarnavo. Jis tiesiog buvo priėdęs velnių šunsnukis.
Kai kurie rikiuotės seržantai iš tiesų buvo Irake,
bet buvo tokie pat šunsnukiai.
Irake granatas gali nešioti vaikai,
kurie eina kuo arčiau amerikiečių kareivių
tam, kad juos susprogdintų!
Man teko sunkvežimiu traiškyt tokius vaikus-granatas!
Todėl man dabar su galva negerai!
Gerai, einam! Turite būti trečios valandos...
Eina šikt, nemiegok, sūnau! Nemiegok, sūnau!
- Bum, bum! - Devintos valandos kryptim.
Bum, bum!
- Hadžis - kairėje! - Bum, bum!
Hadžis - dešinėje. Hadžis - medyje! Pakelt akis!
Dar vienas hadžis sėlina iš kairės.
- Hadžis dešinėje! - Hadžis kairėje!
Hadžis kairėje!
- Hadžis kairėje! - Hadžis dešinėje!
Man ėmė rodytis, jog visa tai - kažkoks vaidinimas.
Bum, bum.
Kad mes tik apsimetam kareiviais.
Kad rikiuotės seržantai tik apsimeta jais.
Urbi šmurbi diki daki...
Šlum bum, šlum bum...
O kariuomenė apsimeta kariuomene.
Kur mes einam Visada žinosit
Kariuomenė žygiuoja
Neįveikti mokymų galima buvo tik vienu būdu -
nusižudyti.
Vienas bičas bandė pasikarti ant vamzdžio tualete.
Šūdas! Velnias, bičiuli.
Padėkit! Rikiuotės seržante!
Jis nemirė, bet ir mokymų nebaigė.
Ei, girdi mane?
Taip. Labas.
Kaip tu ten?
Išsmukau iš kareivinių.
Taip, bet kaip tu?
Dabar - gerai.
Galvas ir subines - žemyn.
Kai pagaliau perėjome prie medicininės pagalbos,
teko pasiterlioti su manekenais.
Neleisk, kad nukraujuotų. Užspausk žaizdą.
- Jo gyvybė - tavo rankose. - Šautinė žaizda krūtinėje!
- Paskubam! Laikas eina. - Nejudink tvarsčio.
Pirma - pleistrą, paskui tvarstyk.
Čia paspausk.
Žiūrėk, kad visi kraštai priliptų. Hermetiškai.
- Greičiau, nesikrapštykit. - Žiūrėk, ar yra žaizda nugaroje.
Manekenai buvo tik su liemenimis ir galvomis.
Buvo su styrančiais guminiais kojų kaulais.
Buvo tokių, iš kurių tryško kraujo čiurkšlės.
Buvo ir kūdikių manekenai cherubinų veidais.
Trauminė amputacija.
Pradedam! Pirmoji reanimacijos pagalba!
Ir vienas, ir du, ir trys, ir keturi, ir penki.
- Kvėpuojam. - Atlikta.
Mes su Chimenezu išgelbėjom 47 manekenų gyvybes.
Ir išlaikėm kursą.
Karo medikai.
Jums buvo liepta sugalvoti kuopos skanduotę.
Turėjote savaitę.
Laikas baigėsi, taip sakant!
Jūs neatlikot užduoties laiku.
Taigi,
kadangi kuopos skanduotės nesugalvojote,
aš, taip sakant, ėmiausi iniciatyvos
ir sugalvojau skanduotę, kurią jums teks įsiminti.
Ir štai ką jis sugalvojo.
Karo medikai kovos lauke
Budi dieną naktį
Mes visur pirmausim
Kuopa C - geriausia
Nesustosim nė už ką
Karo medikai, drąsiau
Iš kelio!
Karo medikai ateina!
Iš kelio!
Ir nuo šiandien, išgirdusi komandą „Ramiai!“ -
o tai kasdien nutikdavo ne mažiau nei po milijoną kartų -
kuopa turėjo skanduoti visą skanduotę.
- Karo medikai ateina! - Be išimčių.
Skanduojate kaip kokios panelės.
Iš kelio!
Paskui, lyg to būtų maža,
vėliavnešys, kuriuo buvau aš,
turėjo vaidint robotą skanduojant priedainį.
Karo medikai ateina!
Iš kelio!
Karo medikai ateina!
Todėl neikit į tą sušiktą armiją.
TREČIA DALIS NEKALTYBĖ
Išėjęs už dalinio tvoros pirmą sykį,
dairaisi į visas puses.
Kiekvieną akimirką į tave gali šauti.
Net dykynėje, kur per kelis kilometrus nematai nė gyvos dvasios,
negali būt tikras, jog kur nors netūno koks hadžis,
visą dieną laukdamas progos tave nušauti.
Visų, kas girdi, dėmesiui. Vyksta susišaudymas.
Dabartinė vieta: Victor-Sierra 453, 132.
Laukite SALUTE raporto.
Varnai, kalba Varnų bazė. Čia - greito reagavimo būrys.
Mes - už septynių minučių nuo veiksmų zonos. Ryšys baigtas.
Numeris pirmas, spausk.
- Mūsų pajėgos dalyvauja susišaudyme. - Važiuojam ten.
Nuo 17 iki 20 žmonių.
Patekom į organizuotą pasalą.
Skubiai reikalinga pagalba.
Mes smarkiai apšaudomi, netoli...
Kontaktas dešinėje! Traukis!
Varno baze. Po velnių. Varno baze!
Ei, seržante!
- Ką turim? - Du sužeisti ten!
Juos abu atvilkite čia. Aš atvesiu būrį.
- Supratau. - Pirmyn!
Arnoldai, stebėk!
Čiupkit krepšius. Judam, judam!
Bliamba!
Žiūrėk į mane! Kvėpuok.
Laikykis šalia.
Pirmyn.
Žemyn!
Pridenk iš dešinės. Pirmyn!
Judam!
Mediką ten! Ten!
Pasilenk!
Ei! Paspausk.
Atstok nuo manęs. Aukščiau!
Būk čia!
Mes - čia! Kur reikia pagalbos?
Mažiausiai du sužeisti ten, prieky! Išskraidinkit juos!
- Gerai. Eikit! - Eime!
Gerai.
Mediką!
- Čionai! Kišk atgal žarnas! - Jėzau, bliamba!
- Čionai. - Sakau, kišk žarnas!
Stipriau!
- Visi. - Keliam.
- Pirmyn! - Pasiruošęs?
-Trys, du, vienas! - Štai taip.
Sraigtasparnis nusileido! Nešam!
- Keliam! - Einam!
Per dulkes įžiūrėjau to vyro veidą.
Akyse - pamišimas ir sielvartas, veikė jo roplio smegenų dalis.
Žiūrėk į mane! Ei!
Mūsų žvilgsniai susitiko, o aš tariau...
Aš - šalia!
Išrėkiau garsiai, kad jis išgirstų per sraigtasparnių triukšmą.
Paskui susigėdau, supratęs, kad pasakiau kvailystę.
Gerai, nešam!
Pasiruošt! Keliam!
- Keliam! - Einam!
Atgal! Traukis!
O, taip.
Bliamba.
Nenuplaunu kraujo po žiedu, bliamba.
Pradžioje pėstininkai jautėsi lyg trimetriniai nepažeidžiami milžinai.
Nekantravo pulti žudyti.
Troškimas žudyti buvo toks stiprus,
jog apie adekvatų mūsų ugnies galios vertinimą nebuvo nė kalbos.
Ir dar ta netikra karių draugystė.
Laisvai!
Kas per šūdas?
Bėgo. Jis tiesiog bėgo. Labai greitai. O tada...
Tai kas buvo?
Vienam bičui išvirto žarnos.
Mes sukišom jas atgal.
Į mus nuolat šaudė.
Teko bėgti iki sraigtasparnio...
Per raciją girdėjau, kad mirė tie vyrukai, kuriuos įkėlėt į sraigtasparnį.
Mėšlas.
Ei, seržante. Ar tiesa, kad tie vyrukai iš sraigtasparnio mirė?
Kas jums tai sakė?
- Arnoldas sakė, kad girdėjo per raciją. - Arnoldas - suknistas debilas.
- Aš tai girdėjau, seržante. - Užsičiaupk, Arnoldai.
Vyresnysis seržantas Grynas.
Sklido kalbos, kad jis yra nudėjęs 15 hadžių.
Kietas tipas.
Tai jie - gyvi?
Nekvaršinkit dėl to galvų, gerai?
Šiandien praradot nekaltybę.
Šiandien - aštuoni sužeistieji.
Iš 800.
O mes čia būsim visus metus, bliamba.
Kiek dienų metuose? Tai skaičiuok.
Mums šakės.
O ko jūs tikėjotės čia vykdami?
Po galais, Lesingai. Nusodinai mus.
Tiesa skaudi, vaikuti.
Jis sakė tiesą.
Viskas čia siejosi su mirtim.
Net mūsų bazės vietą vadino „Mirties trikampiu“.
O mes, kaip idiotai, saugojome kiekvieną jos centimetrą.
Dažniausiai jausdavomės lyg kokios legendinės baidyklės.
Tokie kieti, prašmatnūs ir beviltiškai buki.
Žiūrėkite, ta, kur su suknele, panaši į Pebls iš „Flinstounų“.
Taip. Miela tokia.
Seržantas Nortas. Iš Aidaho.
- Taip pat žudikas. - Liaukis.
Juk tu irgi nori, kale. Bliamba! Nejudėk!
- Pone. - Norite šitų? Šitų?
Norite?
Pasitraukit. Pebls, ateik čia.
Norit šitų? Norit?
Važiuojam.
Per Kalėdas pas mus atvyko Denverio „Mustang“ striksės.
Jos mojavo ir šokinėjo akindamos savo baltais dantimis.
Visa tai atrodė velniškai apgailėtinai.
Gražios merginos švelnia, glotnia oda.
Jos juk nesiruošė su mumis dulkintis. O tai ir buvo svarbiausia.
Tu turėjai jų trokšti,
o jos turėjo nesileisti.
Juk tu irgi nori, kale!
Gerai. O dabar visi ištarkit „Hadžiai“.
Hadžiai!
Bet aš nesipiktinau. Aš net porno nežiūrėdavau, šiaip jau.
JAV! JAV!
Aš smaukydavau kilnojamuose šikanuose.
Net nefantazuodavau apie kitas panas.
Išdulkink mane.
Aš to nesigėdijau. Aš stengiausi būt geras.
Aš taip tavęs ilgiuosi, mažute.
Aš irgi tavęs ilgiuosi.
Turiu tau gerą naujieną.
Taip? Kokią?
Tavo tėvai pasiūlė padėti mums įsigyti pirmą namą.
- Girdi? - Taip, girdžiu. Aš tik...
- Aš džiaugiuosi. - Laikas.
- Jėzau, aš juk kalbu. - Paskubėk.
Aš kalbu telefonu, biče.
Galvoju apie tave visur ir visada.
- Eik šikt, naujoke. - Pats eik šikt, močkrušy.
- Aš dar kalbu. - Paskubėk, bliamba!
- Kas ten? - Nieko, mažute. Aš tik...
- Laukiu nesulaukiu, kada grįšiu pas tave. - Laikas, eilini.
Bliamba.
Laikas, eilini!
Turiu eiti, mažute.
- Aš tave myliu. - Aš tave irgi myliu.
Telefonas - jūsų seržante.
Nusiramink, tiurbane. Ateik čia!
Galite paklausti jo, kaip jam tai nutiko?
Sako, jam buvo surišę rankas dirželiais prieš kelias dienas.
Jėzau.
Klausyk, pažiūrėk į jo ranką.
Eina sau.
Atleiskite, seržante?
Taip.
Galite užmesti akį į šito vyro ranką?
Tai - celiulitas.
Pas mus neliko antibiotikų.
Ir kas?
Tai kaip man jam padėti?
Tegu ėda šūdą ir dvesia.
Pasakykite jam, kad nedelsiant važiuotų į ligoninę
ir kad daktaras duotų jam antibiotikų, nes mes jų nebeturime.
Taip, nėra už ką.
- Ačiū. - Būtinai važiuokit į ligoninę, gerai?
- Mūsų niekas neveš. - Pabandyk, bičiuli.
Pasistenk.
Taip, pone!
Gerai, kas kitas?
- Prašau. - Ir vėl tie vaikai, kad juos kur.
Ei, Pebls, ateik čia.
Ne, verčiau nereikia, žmogau.
Ateik.
Ką darai, po galais?
Čia - tik tau, aišku?
Imk ir turėk. Tai - tau. Štai.
Ei!
Šūdas, bliamba! Ją parvertė!
Tik pažiūrėk.
Suteikei jai laimės.
Velnias.
Žinai, ko dabar norėčiau?
Tako?
Eik šikt, bliamba.
Taip, sušikto tako. Suryčiau dabar taką.
Su kokiu įdaru?
Su marinuota jautiena, gvakamolės padažu, svogūnais.
Ką? Aha. Apsišik.
Myliu tik savo merginą.
- Tikrai? - Taip, brolau.
- Tik ją? - Tik ją vienintelę.
- Dar ir Bautistą, taip? - Eik tu šikt.
Kaip manai, su kuo ji dabar?
Galbūt su savo nauju vaikinu.
Žinok, aš jį nudėsiu.
Kažkoks storašiknis.
Jis išvykęs jau metus,
o jo žmona prieš mėnesį pagimdė,
ir sako, kad čia - jo vaikas.
Man čia nepatinka, bliamba.
Noriu namo.
Varno bazė.
Kalba E5N, ryšys baigtas.
E5N, čia - Varno bazė.
Mes išsukam iš šito kelio.
Supratome, ryšys baigtas.
Vedly, kalba antras.
Vedlys klauso.
Mes sukam į dešinę.
Supratau.
Atsiprašau, seržante Nortai?
Ko nori, pimpiagalvi?
Manau, nederėtų mums ten važiuoti, seržante.
Verčiau likime šitam kely.
Tu manai, mužiko išpera tu?
Šitas kelias eina per „o, šūdas“ zoną.
Nori, kad rizikuočiau vyrų gyvybėm
dėl sutaupytų kelių minučių?
Kai tarnavau pirmajame būry, keturi mūsų automobiliai buvo
rimtai įklimpę toje pusėje, seržante.
Man atrodo, viskas ten gerai.
Nėra ten gerai. Iš tolo nesimato...
Pakaks!
Užčiaupk savo čiulpimo aparatą.
Spausk, Čyta.
Negazuok, eilini.
Negazuok.
Nebegazuok! Bliamba!
Ei, girdi? Ką aš sakiau?
Čyta!
Judink savo vitaminų negavusią subinę ir ištrauk iš čia šitą metalo krūvą!
Aš jūsų vietoje to nedaryčiau, seržante.
Būtent tai mes irgi tada darėme.
Atvykusiam pagalbos būriui bus tik sunkiau.
Užsičiaupk ir stebėk savo sektorių.
Jums reikia „Bradley“ ir troso, seržante.
Užsičiaupk, bliamba.
Supratau, seržante.
Eina šikt.
- Bliamba. - Velniškai karšta, žmogau.
- Aš toks ištroškęs... - Bi!
Atvaryk tą sušiktą „Bradley“.
Mes čia įklimpom...
Nortas sako, pagalbos būrys čia bus tik po kelių valandų.
Jis liepė man, Juriui, Lesingui ir Chimenezui grįžt
- ir atvaryt „Bradley“ su trosu. - Tegu nemala šūdo.
Tu, pasipūtėli, lieki čia su racija.
- Ne, pasakyk jam, kad apsikruštų. - Rimtai?
Taip, rimtai. Tegu apsikruša.
- Bautista! - Jis ateina, seržante!
Nagi, vyručiai! Judam! Greičiau!
- Tu ką, Norto subinlaižys? - Ne.
Tiesiog nenoriu čia sėdėti ir laukti, kol mane nušaus.
Čytai tiesiog patinka Amerika.
Taip.
Todėl varom greičiau iš šitos smėlio peklos. Greičiau!
Žiūrėk, kad Nortas tavęs neišdulkintų per stipriai.
Jis sako, žiūrėk, kad Nortas tavęs nedulkintų per stipriai.
Negi jis turi didelį kotą?
Sušiktas atsilupėlis.
Bliamba!
Ant žemės!
O, šūdas!
Nebėk ten!
Šūdas. Ne, ne.
Ne, ne.
Staiga užuodi tai, ką jau, pasirodo, žinai.
Šis kvapas užkoduotas kraujyje.
Kartu su dūmais jis smelkiasi į odos poras, į visas liaukas.
Burna prisipildo jo
tiek, kad atrodo, jog jį valgai.
Jokio kito kontakto?
Jokio kontakto. Nieko nematėm.
Eisiu atsivaryti „Bradley“.
Sunešiu kūnus.
Atnešk krepšius.
Eilini.
Ten buvo Lesingas.
Vairuotojas buvo Juris.
Kulkosvaidininkas buvo Bautista.
O ten...
Ir ten, gale, eilinis Chimenezas.
Išneškime juos.
Bliamba. Kapitone... Mano pirštinės lydosi. Kapitone...
Nieko tokio. Tiesiog sukabink rankas apačioje.
Gerai, pone.
Laikau.
- Laikai? - Taip.
Gerai.
Paleisk.
Pone! Maisto!
Pone! Pone, maisto!
Maisto, pone! Pone. Maisto.
Pone. Maisto!
Pone. Maisto. Pone!
Staiga viskas tapo neįdomu.
Nieko neliko.
Ar tenka matyti baisių dalykų?
Taip, šiek tiek.
Ar ten žūsta žmonės?
Matau per žinias, kad ten žūsta žmonės.
- Alio? - Taip, mažute, aš klausau.
Tu ištversi, girdi?
Žinau, kad tu ištversi tai.
Galim pakalbėt apie tave?
Kas pas tave naujo?
Įsidarbinau padavėja tavernoje,
netoli to rajono, kur, manau, galėtume apsigyventi.
Tau juk patiko Larčmero gatvės, tiesa?
Mažuti.
Taip, mažute, aš klausau. Tik...
Ar tau tikrai viskas gerai?
Tiesiog labai tavęs pasiilgau, ir viskas.
Aš irgi tavęs pasiilgau.
Aš tave myliu.
Bliamba!
Kelkis! Bliamba!
Gerai! Gyvas!
SVEIKI SUGRĮŽĘ NAMO, KAREIVIAI!
KETVIRTA DALIS NAMAI
2005 M.
Kovoje žuvus eiliniam Chimenezui,
šis karys šoko gelbėti savo būrį,
padėjęs iš viso trims būriams karinėse misijose...
- Noriu dingt iš čia velniop. - ...labiau, nei kiti bataliono medikai.
Nesijaučiu padaręs kažką, dėl ko būčiau nusipelnęs šitaip įbėgti į šią salę.
Man suteikta garbė apdovanoti jus Medaliu už drąsą.
Vienintelis tikras mano nuopelnas - tai, jog likau gyvas.
Ir čia aš niekuo dėtas.
- Sveikinu, specialiste. - Dėkoju, pirmasis seržante.
Emilė parvežė mane į Ohajų, į mūsų naujuosius namus.
Aš ėmiau mokytis vakarinėje mokykloje, kur dirbo Emilė,
įsidarbinau už aštuonis dolerius už valandą.
Darbą padėjo gauti Rojaus pusbrolis Džo.
Šūdina kava.
Išlepę mulkiai.
Mūsų aplinkoje niekas nebuvo susijęs nei su žudymais,
nei su karu, išskyrus mudu su Džo.
Jiems pasaulis reiškė kažką kito nei mums.
Grįžusiam Džo kurį laiką buvo sunku.
Aš tik paklausiau, ar tikrai tau būtina dar gerti,
nes ir taip jau buvai girtas.
- Ir aš pasakiau, kad būtina. - O aš pasakiau, kad nebūtina!
- Eina šikt! - Bliamba!
Sustok.
Sunku buvo ne jam vienam.
Aš negalėjau užmigti. O jei užmigdavau, sapnuodavau smurtą.
Ei.
- Ar tau viskas gerai? - Taip.
Kas atsitiko?
Šikau krauju, bezdėjau krauju, o tada troškau užmigti.
Iš esmės aš nežinojau, ką daryt su tais mano matytais siaubais.
Paskubėk. Pavėluosim.
Taip, mažute. Gerai.
Ačiū, kad sugalvojai čia ateiti.
Kodėl mes čia vieni padoriai apsirengę?
Nieko tokio.
Aš nė nepastebėjau.
Na ir šūdžiai tie pagyvenę turčiai.
Nesugeba nė švarko užsivilkt į teatrą eidami, po galais.
- Liaukis. - Taip, tau sakau.
- Kas tau negerai? - Kas tau negerai?
Man negerai yra tai, jog tu nepasivarginai persivilkt
savo sumauto džemperio, su kuriuo žaidei golfą, po galais!
- Tyliau, prašau. - Gerai, kietuoli...
- Apsišik, šūdžiau... - Aš norėčiau išeiti.
Ne, mažute, mes niekur neisim.
Aš tikrai noriu išeiti.
Viskas gerai, žmogau, nėra reikalo spoksoti.
Šūdžius ir tiek.
Pasiimk tu tą džemperį ir susikišk į subinę.
Sušiktas bailys.
Aš noriu išeiti.
Aš netyčia sudaužiau veidrodį tualete plaudamas rankas.
- Eime iš čia. - Jėzau Kristau.
Eime iš čia greičiau. Eime.
Grįžęs namo išgėriau dar kelias ksanakso.
Tą pačią naktį Džeimsas Laitfutas
nusprendė ateiti ir pasveikinti mane grįžus,
bet jį, įsibrovusį į mano namą, sulaikė policija.
Sveiks, žmogau.
Labas.
Ei, pabusk.
Kas čia dabar? Kas tu toks?
Bliamba!
Atsiprašau...
Tik ne mano namas tai buvo.
Tas bukaprotis įlipo ne į mano namą.
Po to, kai išvykau į Iraką, Džeimsas susižeidė kelį
tiesdamas kelius,
ir priprato prie oksikontino.
- Aš netyčia. - Eikš.
- Aš atsiprašau. - Nagi.
Sušiktas fare! Apsišik!
Po to, kai ištraukiau jį už užstatą, jis ėmė trintis mūsų namuose.
Biče, ar viskas gerai?
Ne. Ne, man negerai.
Padėk man.
Velnias.
Kvėpuok giliai.
Giliai. Štai taip.
Po kelių savaičių Džeimsas paprašė nuvežti jį į banką.
Džeimsas prašė, kad pakalbėčiau už jį su banko darbuotoju,
nes, pasak jo, aš moku kalbėti.
Šūdas.
Aš tau perrašysiu savo čekius.
O tu atiduosi man grynaisiais, gerai?
Nes man neleidžia atidaryt banko sąskaitos,
nes aš įtrauktas į „ChexSystems“.
Mano kredito istorija - visiškai sušikta.
Eime.
Negaliu išgryninti šio čekio, pone.
Sėkme tai pavadinti buvo sunku.
Darbuotojui sudariau prastą įspūdį, nes buvau prisišniaukštęs oksikontino,
o aš pats nesistengiau nuslėpti to fakto, jog maniau jį esant sumautu šūdžium.
Žinai, ką?
Esi šūdžius ir pakviesk savo vadovą.
Aš ir esu vadovas.
- Esi vis tiek šūdžius. - Aišku.
- Pone. - Aš - veteranas, bliamba.
O tu elgiesi su manim, kaip su kokiu nepageidaujamu.
Dar nežinau, ką darysiu,
bet tu neturi teisės taip elgtis su žmonėm, šūdžiau.
Geros dienos.
- Ačiū, vyrai. - Ačiū.
Ačiū už pagalbą.
Eina šikt. Gavai pinigus?
Ne, nedavė man tų sušiktų babkių.
Žmogau, žiauriai nepasisekė.
Atleisk, bičiuli.
Vis tiek ačiū.
Baik tu.
Gal galiu gauti daugiau šitų tablečių?
Pasikeitė viskas. Ir nepasikeitė niekas.
Bėda ta, kad aš pakibau ant oksio.
Jo pavartojęs pasijusdavau kietas, niekas man nedrįso nieko aiškint.
Kur buvai, po galais?
Ne.
Kur tu buvai?
Turėjai grįžt namo prieš tris valandas.
Ką vartojai?
Nuo ko tu čia apspangęs?
Aš tau pasakysiu, nuo ko neketinu spangti...
Nuo tavo priekaištų.
Eik velniop su savo priekaištais.
Pažadėjau Emilei surasti geresnį būdą už tabletes
dorotis su savo karo mėšlu.
DR. KAŽKOKS
Ar jums kyla minčių apie savižudybę?
Kartais, taip.
Kartais man šauna mintis, kad jei būčiau žuvęs Irake,
ji būtų laimingesnė dabar, suprantat?
Ji gal paliūdėtų kurį laiką, bet...
paskui gyventų kur kas geriau.
Kiek laiko jūs jau grįžęs?
Aštuoni mėnesiai.
Ar jums buvo atliktas PSS vertinimas?
Argi ne tai dabar ir darome?
Aš stengiausi.
Jūs tik siuntinėjate mano kortelę.
Spėju, kažkas išėjo, o naujam žmogui atėjus reikėjo susigaudyt.
Aš nežinau.
Ar šiuo metu vartojate kokius medikamentus?
Ksanaksą.
Nerimui slopinti. Bet jis jau nepadeda.
Koks jūsų skausmo slenkstis?
Mentalinio ar fizinio?
Abiejų.
Devyni iš dešimties.
Esate girdėjęs apie oksikontiną?
Suprantama, kad Emilė įsiuto,
ir, suprantama, jai trūko kantrybė.
Gerai.
Jas dabar gersiu aš.
Nes aš labai mielai...
Labai mielai pailsėčiau...
nuo viso šito mėšlo!
Eik šikt!
Gailiuosi, kad pasakiau tada, jog išvykstu.
Į Monrealį.
Pameni, kai ryšėdavai baltą kaspiną ant kaklo?
Tai buvo mano stilius.
Taip, man patiko.
Nemanau, gal kada grįšime į tą laiką.
Ne.
Bet aš su tuo susitaikiau.
Taip.
Aš irgi.
Taip mes abu tapome narkomanais.
PENKTA DALIS
APKVAITĘS GYVENIMAS
Mažute, kokių šiandien nori kiaušinių?
Išvesi šiandien Lavinją? Už dešimt minučių turiu išbėgt.
Plaktų ar paskrudusia pusele?
Plaktų prašyčiau. Ant skrebučio.
Padaryt kaip sumuštinį?
Taip, kaip sumuštinį.
Narkomanu tampama tam, kad iš lėto save žudytum,
bet kartu jaustumeisi kaip už milijoną dolerių.
Viskas gerai.
Šiandien man - ilga diena.
Todėl turi būt ten lygiai 17.00 val., antraip neištversiu pamokos.
- Dėstytojos vis dar nėra. - Viskas bus gerai, mažute, eik.
- Sakei, penktą? - 17.00.
- Taip, mokytoja. - Ačiū.
Manėm, įsigysim šunį, kad jis sulaikytų mus nuo priklausomybės.
Bet mes vis tiek - narkomanai, tik dabar - narkomanai su šunimi.
Man metas.
- Aš tave myliu. - Aš irgi tave myliu.
Nepamiršk.
„Išvydusi jos mezginį ir tuščią jos kėdę, laukiančią jos,
apsiverkiau iš apmaudo ir nusivylimo.“
Lija? Tu skaityk, o aš nubėgsiu į tualetą.
Jau?
Ateitis, suprantama, atrodė siaubingai.
Mūsų skolos augo.
Mano kario pašalpa netyčia įkrito į kitą sąskaitą. Ir...
Tėvus skaudinom vėl ir vėl.
Seni draugai dingo. O nauji buvo paskutiniai atmatos.
Sveikas, Blekai.
Bet visada buvo galima susileist daugiau heroino.
Tai paprastai nuramindavo kuriam laikui.
Jei paskolintum man nors 80,
penktadienį gausiu savo pašalpą.
Apversk tą sūrį keptuvėje.
Galima pagalvoti,
kad šitas vyrukas - Bifas iš „Atgal į ateitį“,
bet taip nėra.
Jis buvo Ratai
ir Kokainas.
Gal įdėt į lėkštę? Man regis, jau iškepė.
Šele, paimk savo keptą sūrį.
Labas.
Ką jūs čia veikiat?
Darom tokius saldainius.
Aš mėgstu saldainius.
Galiu paragauti?
Nežinau.
Kaip manai, kvaišiau? Ar gali ji paragauti šitų saldainių?
Išsižiok, tuoj įvažiuos traukinukas.
- Tū tū! - Sutikdavai tik šūdžius.
Nemalk šūdo, žmogau, negi nepaskolinsi man tų 80?
Nežinau, žmogau. 80 - kai kam dideli pinigai.
Labai prašau.
Gal. Nuvažiuok pas vieną tipą į Bakajų.
- Gerai. - Paimsi Blekui siuntinuką.
Blekui?
- Taip. - Ir ką aš paimsiu?
Seifą. Tik neklausk, kas jame.
O kas jame?
Na tu ir suskis.
Prašau, pasakyk, kad gavai.
- Kas čia, po galais? - Kur?
Ratai ir Kokainas paprašė atvežti jam seifą.
Tam bjaurybei?
Nekenčiu to bjaurybės.
Tas bjaurybė paskolino mums babkių, todėl sutikau padaryt jam paslaugą.
Tvarka?
PO 16 MINUČIŲ
Sakiau, kad jis - šūdžius. Tas mėšlas manęs neveža.
O tu saugai jo seifą, kuriame tikriausiai pilna gero mėšlo.
Mes paskambinom Džeimsui Laitfutui. Jis yra dirbęs spynų meistru.
Nieko negirdžiu.
Pavyko?
O, taip. Pavyko, kur gi ne. Genijus.
Daužyk, žmogau.
- Taip, daužyk. Daužyk. - Bliamba.
Supyk, mažuti.
Jau beveik.
Velnias.
Kas?
Atidarykit!
Sušikta policija.
Tai - ne policija.
Policija!
Sušikta policija!
Išmesk visus kvaišalus. Greičiau! Paskubėk!
- Bliamba! - Jie žino apie seifą!
Sakiau, kad sužinos apie seifą.
Nežinau, kaip jie sužinojo apie seifą.
- Velnias! - Ką tu darai?
- Pilu lauk! - Taip nieko nebus!
Velnias!
Štai.
- Paklausyk manęs, paklausyk. - Gerai.
Rankas laikyk taip už galvos, gerai? Taip ir sėdėk.
Taip.
Tik nereikia prievartos!
Šunsnukis.
Na ir bukas tu šiknius.
Atidaryk.
Užeik, žmogau.
Kur apsauga?
Biče.
Kiek ten buvo mėšlo?
Sakyk!
Daug.
Bliamba.
Juk pats šaukei „policija“, idiote.
Tu dar mane kaltinsi, nuopisa tu?
Aš nekaltas!
Stok! Tu jį užmuši! Stok!
Gerai, bus taip.
Blekas dabar užsidės savo juodą kaukę.
- Ką? - Juodą kaukę.
- Kokią kaukę? Ką tu čia... - Juodą kaukę, bliamba.
Jis užsidės savo juodą sušiktą kaukę!
Nekalbėk! Aš nesuprantu, ką tai reiškia.
Jis užsidės savo juodą kaukę!
Aš nesuprantu, ką tai reiškia!
Jis nudės mus visus.
Jis užmuš tave.
- Jis užmuš tave. - Ne.
Jis tikrai užmuš šitą suskį!
Ir žinai, ką? Jis nudės ir mane.
Nebent...
tu man duosi
milžinišką krūvą babkių.
Dabar pat.
Mes neturim pinigų.
Mes net maisto šuniui neturim.
Aš sugalvojau.
AŠ TURIU GINKLĄ
TAI - APIPLĖŠIMAS
Gerai, mes atsiskaitę.
Dieve mano.
Kiek tu...
Dieve mano...
Kiek daug bus mėšlo.
Tai reikėjo atšvęsti.
Atleisk.
Alio.
Sveikas. Čia - Džo.
- Džo? - Taip. Rojaus pusbrolis Džo.
Bliamba, sveikas, Džo, kas yr?
Tu gal šiandien apiplėšei banką?
Aš į kalėjimą nesėsiu, mažute.
Ne. Štai. Rašo, kad įtariamasis - 180 cm ūgio ir mėlynų akių.
- Nieko tau nebus. - Pažiūrėk į nuotrauką.
Panašus į mane?
Taip, gal kurį laiką neik iš namų.
Pagrindinė bėda, kai esi narkomanas,
kvaišalams išleidi viską iki paskutinio cento.
Kai nelieka pinigų, nelieka kvaišalų, o tada būna bloga.
Tada tau būtina surasti pinigų.
Eik ir apiplėšk dar vieną sušiktą banką!
Kas jums?
Aš tik nusičiaudėjau.
Atrodai labai prastai, žmogau.
Ne, man viskas gerai, tai tik čiaudulys.
AŠ TURIU GINKLĄ
TAI - APIPLĖŠIMAS
Manau, jog banką plėšti eina tik tas,
kas atsidūrė ties bedugne.
Plėšia tas, kuris jaučiasi visišku nuliu.
Ačiū.
O mes jautėmės nuliais.
Beprotiška tai, jog 80 proc. kartų
banko tarnautojai visai nesipriešindavo.
Būdavo ir išimčių, žinoma,
kaip ši moteris Vest Saide, panaši į Džanet Reno.
Daugiau neduosiu.
Baikit juokus.
AŠ TURIU GINKLĄ
Juk mokat skaityt, tiesa?
Daugiau neduosiu.
Bet ji - fanatikė. Paprastai viskas vykdavo civilizuotai.
Labas, mažute.
Kaip tu?
- Kur buvai? - Banke. Laimikis nekoks.
Lyg būčiau koks rankinių vagis.
Taip, štai jis. Tvarka.
Kaip tu įsigudrini plėšti bankus, bliamba,
ir vis tiek kažkaip
būt skolingas man krūvą pinigų?
Eina šikt.
Nes mes daug vartojam.
Mažink apsukas, šikniau,
nes kol esi man skolingas, aš esu skolingas Blekui.
O Blekui nepatinka, jei jam kas nors skolingas.
Geras mėšlas. Susitiksim už kampo.
Pala. Ką čia šneki?
Sakiau tau, kad man reikalingas vairuotojas.
Tu to nesakei.
- Sakiau. Skambinau tau šįryt. - Ne...
Ir sakiau, kad šitam apiplėšimui man reikalingas vairuotojas.
Aš to negirdėjau. Aš neplėšinėsiu bankų su sušiktu narkoša.
Pala, bet sakei, kad esi skolingas Blekui pinigų, taip?
Taip! Nes tu - skolingas man.
Tai nori jam grąžint skolą ar ne?
Pirma aptarkim sąlygas.
Sąlygos - paprastos. Aš plėšiu banką,
tu lauki manęs už kampo, o paskui grąžini skolą Blekui.
Šitos sąlygos man nepatinka.
- Galiu ir nelaukti... - Sąlygos - tokios.
Sušiktas šūdo gabalas.
Sąlygos - tokios, bliamba!
Nagi, Šeina, žinau, gali pasistengti.
Tai - didelė suma.
Tai - kelios susegtos krūvelės.
Sakiau, viską, kas stalčiuj.
ŠŪDINAS BANKAS
Tam tipui nė velnio nerūpi, kas čia vyksta.
Aš nejuokauju.
Išeidamas parodysiu ginklą, kad jis suprastų, jog tu ne šiaip.
atidavei pinigus.
Apsimeti geru?
O tu kariavai už šitą sušiktą šalį?
Žinai, kokios sąlygos mes neaptarėm?
Ogi tos, jei būsi mano mašinoj, ir policija ims į mus šaudyti!
Šitos sąlygos mes neaptarėm, sušiktas kvaitena.
Kur buvai? Šiandien - trečiadienis.
Turėjai laukti manęs prie mokyklos 17 val.
Atleisk, mažute. Man buvo baisiai bloga.
Man irgi bloga, todėl turėjau atšaukti pamoką,
nes prišikau kelnes.
Bliamba.
Aš taip stengiuosi nors kiek dirbti.
Aš bent jai neguliu namie...
ant sušiktos sofos svaigdama.
- Bliamba! - Kas čia?
- Mažute, gerai. - Aš negaliu.
Aš negaliu susileisti.
- Viskas gerai, mažute. - Padėk man.
Nagi, viskas gerai. Aš tuoj.
Viskas gerai. Štai, susiveržk.
Gerai.
Pasiruošusi?
Aš - su tavim. Paskubėkite, prašau!
Nusiraminkite ir leiskite mums dirbti savo darbą.
Mažule? Aš - šalia. Aš - su tavim.
Aš tavęs nepaliksiu, girdi? Aš - šalia. Girdi?
Moteris, 22 metai. Spazminis kvėpavimas, susitraukę vyzdžiai.
- Prašau. - Dažnas širdies plakimas...
Aš turiu likti su žmona.
Pone, laukite laukiamajame.
Gerai, išeisiu. Bet galite...
- Galiu pabūti penkias minutes? - Ne, klausykite.
Jūs čia niekuo nepadėsite, tik trukdysite.
Pone. Jūs niekuo nepadėsite.
Gerai, einu.
- Jėzau. - Pasiruošt, leidžiam.
- Jokios reakcijos. - Ventiliuojam.
Jungiu monitorių.
- Padarysim viską, kas įmanoma. - Nežinau, ką be jos darysiu.
Girdite? Mes padarysim viską, kas įmanoma.
Emile, aš - čia, mažule.
Nusiraminkite ir pasakykite, kas nutiko.
Aš nežinau, kas nutiko.
Man reikia jūsų pagalbos.
Nusiraminkite ir papasakokite, kas atsitiko.
Buvom namie, užmigom,
paskui ji pabudo visa mėlyna.
- Kiek laiko ji buvo be sąmonės? - Nežinau.
Ką ji vartojo?
- Aš nežinau. - Ką ji vartojo?
Aš nežinau, ponia. Nežinau, po galais.
Padėkite mums padėti jai. Privalau žinoti, ką ji vartojo.
Galite pasakyti, ji kvėpuoja ar ne?
Prašau, aš pats medikas, ponia, aš...
Mes darome viską, girdite? Pasakykite, ką ji vartojo.
Dr. Stamano dėmesiui.
Ji susileido heroino.
Myliu tave.
Žinau, kad turi bėdų.
Žinau, kad esi palūžęs.
Bet maldauju, nesitempk paskui save mano dukters.
Jei myli ją,
būk vyras ir išeik.
Atsistok ir išeik.
Antraip nežinau, ką tau padarysiu.
Po galais!
Bliamba!
- Ką tu darai, po galais? - Palauk.
- Šis autobusas važiuoja į Elbą? - Ką čia darai?
Lipk atgal į autobusą, Em.
- Ką darai? - Emile, lipk į autobusą.
Nelipsiu aš į jokį autobusą!
- Paklausyk manęs, Emile. - Kas čia...
Mažute, paklausyk manęs.
- Ar viskas gerai? - Taip, gerai.
- Atleisk. - Neliesk jos, brolau.
Gerai, pone. Supratau.
Emile, turi grįžti gydytis.
Aš nenoriu gydytis.
Aš noriu būt su tavim.
Tau čia su manim negalima.
Ne tau spręsti.
- Taip, man, Emile. - Ne, apie tai spręsti ne tau.
- Taip, man... - Ne...
- Taip! - Ne tau apie tai spręsti!
Aš dvejus metus laukiau,
kol grįši iš to pragaro.
Dvejus metus.
Aš su tavim išgyvenau tiek mėšlo.
Ir aš nenoriu to daryt viena.
Prašau, nepalik manęs vienos.
Man labai gaila... Bet aš negaliu.
Aš tau netinku.
Aš niekam netinku.
Galvoje nuolat girdžiu tą triukšmą.
Aš negaliu...
- Mažuti, liaukis. - Jis - toks garsus,
aš niekaip negaliu jo nutildyti.
Praeis.
Vieną dieną jis nurims.
Gali grįžt į autobusą?
Dėl manęs.
Aš vis tiek vartosiu, su tavim ar be tavęs.
Prašau, nereikia.
Maldauju, mažute, tik...
Aš vartosiu.
Tai net neįdomu. Bankas nesipriešina dėl grynųjų.
Jiems nusispjaut. Lyg semtum smėlį paplūdimy.
- Bet tai juk kažkieno pinigai. - Ne, tie pinigai - banko.
Tau reikia pinigų ar nereikia?
Žinoma, kad reikia.
Tada galim paimt daugiau, jei pulsim visus darbuotojus.
Bet tam man reikalingas tu.
Jei plėšim abu, kodėl gausiu tik dešimt procentų?
Nes aš kalbėsiu ir turėsiu ginklą.
Aišku? Jei tu mojuotum ginklu ir grasintum nekaltiems žmonėms,
būtų kitaip, aišku?
- Tai duok man ginklą. - Ne, ginklo aš tau neduosiu.
- Juk pats sakei, jei turėčiau... - Dzin ką sakiau!
Darysim taip, kaip susitarėm.
Jėzau. Gali netriest taip smarkiai į kelnes?
Velniop, varom.
Jokios signalizacijos! Ką sakiau?!
Pone, neliest telefono! Palik telefoną!
Taigi, savo pinigus visi atiduoda šitam žmogui.
Neliesk to sušikto telefono.
Bliamba!
Spausk, spausk!
Bliamba, žmogau?
- Kas tau negerai? - Kokia gėda.
- Atleisk man. - Ką dabar darysim?
Ką aš žinau, bliamba.
Gal pakartojam?
Aš vairuosiu, o tu su Ratais plėškit.
Tai man dabar eit plėšt banką, nes tu į kelnes pridėjai?
Aš - netikęs plėšikas.
Ratai, babkių bus tris, keturis kartus daugiau.
Nervai nelaiko, bliamba.
Varom, žmogau.
Gerai, bet ginklą imsiu aš.
- Nė velnio neimsi. - Imsiu! Aš būsiu su ginklu!
O tu - tik sušiktas narkomanas.
Su PSS.
BANKAS SUŠIKO AMERIKĄ
Kas tau, po galais?
- Tai dėl klonopino. - Kokios dar klonopino?
- Man nervai nelaiko. - Gėrei klonopiną?
Truputį.
- Ar pajėgsi tai padaryt? - Pajėgsiu.
Ar tikrai?
Pajėgsiu, šūdžiau. Einam.
Paslėpk.
O dabar visi atiduodam savo žmogui šiuos pinigus.
Dabar!
Šūdas.
Kas tau, po galais? Duokš man ginklą.
- Eik šikt. - Paimk grynuosius ir dingstam.
- Ponia, nelieskit telefono! - Pasilenkit.
- Spausk. - Važiuojam.
Kas nutiko? Ar šovei į žmogų?
- Ne. - Kur Ratai ir Kokainas?
Jis paspruko, bliamba.
Kur eini? Kur eini, po galais?
Tučtuojau... Velnias.
Atiduokite man grynuosius.
Daryk stalčių. Trauk pinigus! Greičiau.
Velnias.
Negalim jo palikti. Jis mus įskųs nė nemirktelėjęs.
Reikia apsisukt ir paimt jį.
- Ne. - Kaip tai ne, Džeimsai?
Apsisuk!
Velnias.
Negalima uždaryt ginkluoto žmogaus kartu su nekaltais žmonėm.
Turėjai pagaut mane vidury durų.
Kas jums negerai? Jūs ką, atsilikę?
- Džeimsai, apsisuk tučtuojau! Greit! - Ne.
Gerai.
Policija jau važiuoja.
Atidaryk duris.
Tu rizikuoji šių žmonių gyvybėmis.
Jei neatidarysi šių durų, bosas išmes tave iš darbo.
Kas čia, po galais?
- Man tai nepatinka. - Girdėjai?
Man tai visai nepatinka, žmogau.
Matai jį?
Čia - jis? Matau jį. Stabdyk.
Biče, lipk į mašiną. Greičiau.
Ką tu darai? Lipk į mašiną, bliamba!
Lipk į mašiną.
Bliamba.
Važiuok.
Kas tau pasidarė?
Per tave susimovėm.
Nereikėjo tavęs vestis.
O, šūdas.
O, velnias.
- Jis pašautas. - Kas per velnias?
- Jis pašautas. - Sakei, į nieką nešovei.
Spausk žaizdą, gerai?
Štai. Leisk apčiuopsiu nugarą. Parodyk.
Parodyk. Laikykis. Suprantu. Skauda.
Tu juk moki jį pagydyt, taip?
Velnias, kulka neišėjo.
- Turim vežt jį į ligoninę. - Mums negalima į ligoninę.
Džeimsai, jei nenuvešim jo į ligoninę, jis mirs, bliamba!
Mums ten negalima, žmogau! Tu negirdi!
Mus suims, po velnių!
Mes ką tik apiplėšėm banką, gal tu proto netekai?
Tavo veidas daug sykių matytas!
Todėl mąstyk!
Ką darom?
Prašau, nuvežkit mane į ligoninę.
- Nuvežkit į ligoninę. - Atleisk man.
Atleisk, žmogau.
Bičiuliai...
Mes negalim. Juk žinai, kad negalim. Juk supranti, tiesa?
- Tiesa? - Bičiuliai...
Ką darom?
Prašau, žmogau.
Atleisk man.
Atleisk.
Tiesiog važiuok.
Gerai.
Vežk mus iš čia.
Siaubinga nesąmonė.
Mes nesužinojom, kaip jis buvo pašautas.
Bet tai nebuvo svarbu.
Važiuojam.
Ką jis čia veikia?
-Eik į vidų. - Ko jam reikia?
Eik į vidų, mažule.
Jei nušausi mane, galim nuvažiuot toliau nuo čia?
Žinai...
Dėl kaimynų.
Aš tavęs nenušausiu.
Aš neatgausiu savo pinigų,
jei nušausiu tave.
Aš daugiau to daryt nebegaliu.
- Gali. - Negaliu.
Gali.
Dėl savo merginos... gali.
Man pačiam pirma reik išsiblaivyti.
Žinai, ką?
Blekas mane nuveš, kad galėčiau grąžint jam skolą.
Jis tau paskolino?
Taip.
Gali man suleisti?
Aš tik...
labai pavargau.
Žinau, mažute.
- Noriu tylos. - Žinau.
Gali suleisti man dar?
Gerai, mažute, kai grįšiu.
Kai grįšiu, mažute.
Aš myliu tave.
Aš irgi tave myliu.
Kelią žinai, tiesa?
Triskart į kairę, nepasiklysi.
Ilgai ten nebūsiu, dvi, tris minutes, ne ilgiau.
Tik nevėluok. Lauksiu tavęs stovėjimo aikštelėje.
Trauk pinigus, Vanesa! Paskubėk!
Pastumk man! Greit!
Vanesa, padaryk man paslaugą.
Kokią?
Paspausk signalizaciją.
Spausk. Aš tau nieko nedarysiu.
Ačiū.
Čia tavo...
EPILOGAS
2007 - 2021 M.
Todėl mūsų sprendimas - dabar pat išleisti už užstatą.
Dėkoju, ponios ir ponai. Mano klientas - dėkingas.
Ačiū.
Labai ačiū.
Sėkmės.
PAGAL NIKO VOLKERIO ROMANĄ
Subtitrus vertė: Egidija Tučkuvienė