Здравейте.
Downloaded from YTS.MX
Тук ли да седна?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Може ли да запаля цигара?
Момент.
Откъде да започна?
ПРОЛОГ
2007 ГОДИНА
На 23 години съм
и още не мога да разбера хората.
Сякаш светът няма основи и...
И нищо не го крепи.
Израснах в този квартал.
Апартаментите са хубави. Някои имат и балкони.
И има чудесни дървета.
И тях не разбирам, но ги харесвам.
Всичките ми допадат. Дървото трябва да е много оръфано, за да не го харесам.
Понякога се чудя защо живея.
Не че не виждам красотата в живота.
Радвам се на всичко красиво,
но после се разочаровам до смърт.
У мен има нещо, което ме откъсва от живота.
И губя връзка с реалността.
Нали знаеш къде е?
Първата пряка вляво и още два пъти вляво.
Ще те чакам на паркинга след две-три минути.
Нося бейзболна шапка,
червен шал, бяла блуза, син суитшърт,
дънки и стари кецове - съвсем обикновени дрехи.
Шалът е, за да прикрия лицето си.
Въпреки че няма смисъл.
Отдавна съм в играта.
Не е тайна как изглеждам.
Не пускайте алармата! Търсят ме! Ще ме убият на място!
За бога. Какво става?
Лицето ми излъчва тъга и не мога да я прикрия.
Правя се на луд, за да не ме вземат за страхливец.
Легнете на пода! Веднага!
Когато обираш банка, обираш предимно жени,
затова трябва да бъдеш любезен.
Нищо лично, госпожо.
Няма проблем. - Как се казвате?
Ванеса. - Приятно ми е, Ванеса.
Ти как се казваш?
Забавна си, Ванеса. Отвори шибаната каса.
Докато стоях там с пистолет в ръка и я наблюдавах,
получих прозрение.
Обзе ме някаква тъга.
Сякаш... винаги съм знаел как ще приключи всичко.
Но не ми е било писано да го осъзная чак до този момент.
ПЪРВА ЧАСТ
ВИДЯХ ТЕ,
КОГАТО ЖИВОТЪТ МИ ЗАПОЧВАШЕ
2002 ГОДИНА
Запознах се с Емили, докато учех в местния университет -
онзи с йезуитския орден, добро училище.
Не искам да ви лъжа.
Първата ми мисъл беше, че бих изчукал това момиче.
Извиках те поне десет пъти.
Съжалявам. Слушах музика.
Здравей. - Хубава блуза.
Благодаря. Купих я от "Ковънтри". - Стара е и е протъркана.
Заедно сме по английски.
Знам. Лекциите са скучни, нали?
Да, но ти никога не отсъстваш.
Да, така е.
До скоро.
Откъде си?
От Елба, щата Ню Йорк.
Как е там?
И там има езеро, градът е като този, но... малко по-гаден.
Имам гадже още от гимназията.
Наистина ли? Колко мило.
Да, тя учи в Ню Джърси.
Има ли си име?
Да. Мадисън Ковалски.
Много е красива.
Да. Суперкрасива е.
Харесвах Емили,
но бях обещал на Мадисън да я посетя този уикенд.
Живееше в общежитие и леглото й беше тясно за двама души, но...
Съквартирантката й бе заминала...
Баба й почина.
Жалко.
Какво толкова? Беше стара.
Е...
Поздрави Мадисън от мен.
Мадисън ме смяташе за негодник.
Да вървим.
Партитата, на които ме водеше, бяха тъпи.
Младежите пиеха бира в мазе, облицовано с пенобетон.
Някаква кръстоска между зала за надпиване и бардак с червени фенери.
Беше мрачно като в ада.
Всички момчета познаваха Мадисън.
Учеше в колежа само от месец, но вече всички я познаваха.
Обичаше да е център на вниманието, в което няма нищо лошо.
Но е малко странно да си пичът на партито,
чието гадже се е качило на масата и чука призрак.
Налагаше се да работя, а можеше да правя нещо по-добро.
Бих предпочел всичко друго, но... Трябваше да работя.
Старият Фатук имаше половин дузина дъщери и внучки.
Работеха в ресторанта.
Не знам дали имаше внуци, но и да е имал, не работеха там.
Всичките му внучки караха "Ескалейд" или "Деналис".
Ходеха със сервитьорите.
Харесва й в задника.
С лице във възглавницата. И да плюеш по нея.
Мисля, че е луда за връзване.
Къде ли е научила тези неща?
Здравей. - Здравейте.
Хайде. Покажи ми как го правиш.
О, не. По дяволите! Мамка му!
Мъж ли си, или какво?
Хвърли го нависоко!
Искам да се чуе в салона, негоднико!
За нищо не става. - Да, майната му.
Издържах само две седмици.
След работа отивах в дома на Джеймс Лайтфут.
Приятели сме от детската градина.
Баща му почина, когато беше малък и... Майка му също. После...
Брат му се върна от фронта полудял.
Джеймс е съвсем сам.
Здрасти.
Има само мен.
Добре ли си? - Да.
Джеймс предложи да ме закара до банката.
В този ден имахме късмет.
Рой също дойде.
Боядисваше къщи, но не беше на работа.
Как е?
Джеймс Лайтфут се караше на Рой за братовчед му Джо.
Джо все повтаряше... - Решил съм го, престани.
Рой. Каза ли му? Кажи на братовчед си
да не постъпва във флота. - Защо?
Вече се записа. - Недей, човече.
Кажи ми един разумен мотив.
Не искам да живея така. - Защо си се записал?
Не искам да живея така.
Какво хубаво намираш в това да караш безцелно?
Не знам защо ти харесва.
Иска да постигне нещо. Нека опита. Мамка му.
Обичта ти към братовчед ти те задължава. Всички го обичаме.
Да не искаш да го пратиш на сигурна смърт?
Какво правиш?
Какво си мислиш? - Записах се. Вече е късно.
Разбрах само половината от казаното от Джеймс.
Забелязах, че е безсилен.
Размахваше ръце.
Вероятно никой няма да го послуша до края на живота му.
Не е таратайка.
Такава е. Няма по-гадна кола.
Трябва ми чаша вода, за да охладя мотора.
Донесете ми вода.
Имах проблем с банката.
Отидох да поправя тяхна грешка.
Изпратихте ми овърдрафт, но има грешка.
Платих го.
Вижте.
Това е ново съобщение.
Невъзможно е. Не съм теглил пари след последния депозит.
След депозита балансът ви е бил десет долара.
Но от сметката ви е удържана такса за овърдрафт.
Балансът пак е отрицателен.
Но как може да ми вземете нова такса, след като съм покрил овърдрафта?
Депозитът не е пристигнал навреме. - Но аз платих тук, в брой.
Не е отразен в системата. - Платих в този клон.
Не е отразено.
Следващият.
Съжалявам за колата ти.
Беше боклук.
Върнаха ли ти парите?
Не.
По пътя към дома на Джеймс Рой сподели марихуаната си.
След няколко дръпвания отново се почувствахме победители.
На следващия ден беше чудна есен. Усещаше се ароматът на мокри листа.
Отидох в мола да се видя с приятели.
Искаха да им дам ксанакс. Пиех го, защото...
Имах пристъпи на паника.
Ето, момчета. - Гълтайте.
Какво следва? - Отиваме на парти.
У Маги. - Супер. Може ли да дойда?
Да. Искаш ли...
Предложиха ми екстази в замяна.
Мамка му, да, искам екстази.
Това ти ли си?
Здравей. - Здравей.
Какво... - Познаваш ли Маги?
Какво? - Познаваш ли Маги?
Да, може да се каже.
Светът е малък.
По дяволите.
Какво? - Зениците ти са огромни.
Да, взех едно екстази.
Как се чувстваш?
Много добре.
Бих дал и на теб, но...
Свършиха.
Няма проблем. Вече отказах на друг.
Едно странно момче ми предложи. Каза да си ги пъхна в дупето.
Стига бе!
Наистина ли? - Да.
Кой е този тип? - Не знам.
Вече си отиде.
Какво неуважение.
Да, но някои момчета говорят така.
Много се радвам, че си тук.
Защо?
Защото те харесвам. Много.
Стига бе. - Вярно е.
И...
И палтото ти е много яко.
И... Какво?
Мислех си... - Какво?
Че не може да ти се вярва.
Искаш ли да се разходим?
Устните ти имат невероятен вкус.
А Мадисън Ковалски?
Тя е студенокръвна.
Мисля, че те обожавам.
Прави каквото искаш.
Понякога имам чувството, че съм видял бъдещето.
И то е кошмарно.
Какво?
Нищо, аз...
Извинявай. Съжалявам.
Никога не се извинявай за чувствата си.
Защо си толкова мила с мен?
Обичам мекушави мъже.
Така намираш момичето, което ще те съкруши.
Спомняш ли си момента, в който срещна любимата си?
Помниш ли как се почувства?
Не питам къде си бил и с какво е била облечена тя,
а какво у нея те накара да си помислиш:
"Да, ето затова живея"?
Чух го какво й каза по телефона.
Защо си подслушвала?
Ти си негодник. - Извинявай, исках да кажа...
Сигурно е било ужасно.
На другия ден му казах какво знам и той се опита да ме подкупи.
Щял да ме пусне на лагер, ако не кажа на мама.
Мамка му.
Много ми се ходеше на лагера. - И какво направи?
Отидох.
После казах на мама.
Баща ти е пълен кретен.
Понякога мисля, че няма любов.
Просто феромоните си играят с нас.
Аз те обичам.
Благодаря.
В края на семестъра заминавам завинаги.
Искам да уча в Канада. - Какво?
И откога това?
Отсега.
Има страхотно училище в Монреал.
В Монреал ли?
Да, нещо като канадския Париж. - Знам какво е. Кажи, че ме занасяш.
Не е смешно. - Защо да те занасям?
И какво? Сега късаме, а? Просто ей така.
Няма как да сме заедно, щом ще сме в различни държави.
Емили, какво ти става?
Би ли се държал като зрял човек?
Моля те, Емили!
Поне да го обсъдим? Моля те!
Мамка му!
РЕАЛИЗИРАЙ ЗАЛОЖБИТЕ СИ ВОЕНЕН КАРИЕРЕН ЦЕНТЪР
Какво мотивира смешник като теб да иска да се запише в армията на САЩ?
Лицето му не трепваше.
Всяка втора дума му беше "смешник".
Къде караш, бе? - Проклет смешник.
Гледах по новините, че там умират деца.
Нали разбирате.
Мои връстници от Кливланд гледат да бъдат полезни,
а аз се самосъжалявам, понеже гаджето ме заряза.
Мамка му.
Разбила ти е сърцето.
Опитваш се да намериш положителното. Някаква цел в живота, нали?
Да. Някаква цел.
Ти да видиш! Точно за това става въпрос.
Този ми харесва.
Бях лесен. Знаеше, че ме е навил. На другия ден се заклех.
Срещу всеки враг.
Вътрешен и външен. - Вътрешен и външен.
Как може да го пуснеш? На война!
И какво да направя? - Разубеди го.
Говорих с него. Всеки ден говорих с тъпака.
Говориш с него.
Но не го разубеждаваш. А би те послушал.
Джеймс, плужек такъв. Не викай, чувам те.
Знам за брат ти. - Отивам в Ирак.
Познаваш ли брат ми? - Не всеки свършва като него.
Приказвал ли си с него? Изтрещял е.
Би ли се мръднал...
Мръдни.
Няма. Искам да ти помогна.
Вече говорихме. След седмица отивам. - Мамка му! Какво...
Изобщо не разбираш... - Джеймс! Джеймс, слушай!
Какво? - Не иска да е така
до края на живота си, ясно?
На теб пък откога ти пука?
Мълча си, а сега го защитаваш.
Хайде някой да вдигне вече.
Звъни от двайсет минути.
Вижте... - Брато, разкарай се.
Моля. - Здравей, аз съм.
Там ли си? - Да, тук съм.
Джеймс, млъквай!
Извинявай. Как си?
Заминавам скоро.
За Монреал.
Ще се сбогуваме ли?
Днес имам работа.
Не се притеснявай. - Не, не. Искам да се сбогуваме.
Отбий се в работата.
След Фатук Рой ме уреди да работя в друг ресторант.
Въпросния ден шефът правеше парти и щях да сервирам.
Казах на Рой и Джо да наминат да пият безплатно.
Разбира се, казах на Емили да дойде.
Но тя закъсняваше.
Добре ли си? - Да. Готин си.
Какво става? Тя дойде ли? - Още не.
Спокойно. Нареди шотовете.
Отивам в "Парис Айланд" в неделя.
За морски пехотинци, нали? - Да.
Нелош начин да идеш в рая.
Да си виждал Емили?
Дишай дълбоко. Спокойно. Не разбирам какво се стягаш.
Каква е тая работа? Кой е този?
По принцип това не ме притеснява.
Да. - Но ако ще ти е по-добре, то...
Здравей. - Здравей.
Това е Бенджи, ганиец е. Ще учи в "Кейс".
Здравей, Бенджи.
Здрависах се с Бенджи здраво, като истински мъж,
за да го принудя да махне ръка от нея.
Знам по-хубав ресторант - "Ми Алдеа". Можем да идем.
Храната е чудесна. Трябва да идем.
Може ли да поговорим? - Не.
Защо? - Държиш се...
Всичко наред ли е? - Бенджи, остави ни за минута.
Храната в "Ми Алдеа" е гадна. Но не искат документи. Ще те напие.
Идвам да се сбогуваме. Какво?
Да го фрасна ли в патката? - Не, Джо.
Дошла си да се сбогуваме, но си с него?
Не съм с него.
Мислиш ли, че така е редно? - Да.
Позволи ми да го фрасна. - Джо, моля те, седни си.
Имам работа. Върви си.
Искам да си идеш.
Добре.
Ей, как си?
За бога, пич.
Стига де, стегни се. - Добре.
Я стига. Довечера можеш да опънеш десет мацки тук.
Нали? - Тъй вярно.
Направи ми услуга. Труп съм, прибирам се. Погрижи се за един приятел - Томи.
Онзи там. Свестен тип е. Току-що излезе от затвора.
Томи бе пиян като мотика.
Трябваше да следя да не оповръща бара.
Повтаряше, че всички са тъпаци и са...
Пълно фалшименто. Скапани мафиоти.
Само приказват на едро.
Но не им стиска да извадят пистолет.
Да опрат дуло в главата ти и да ти пръснат мозъка.
Това повтаряше.
Не им стискало да опрат дуло в главата ти.
И да ти пръснат мозъка.
После ме попита какво правя.
Ти какво правиш, хлапе?
Записах се в армията.
В армията ли?
На онези там не им пука за теб.
Как я мислиш тая работа?
Аз просто...
Не се сетих нещо по-читаво.
Но...
Стиска ли ти да опреш дуло в главата на човек и да му пръснеш мозъка?
А, ще се оправиш.
Томи, трябва да тръгвам.
Защо? Къде? - Да си лягам. Стана късно.
Искаш някой да те откара ли? Ще те откарам.
В състояние ли си да караш? - Че как.
На всичкото отгоре караше по бордюра.
Благодаря.
Ще се прибереш ли читав? - Да.
Повече не го видях.
Нещо против, че съм тук?
Не, аз...
Без друго щях да ги донеса по-късно.
Идеята беше торта за сбогуване.
Имаха готови само мъфини.
Трябваше да са 12. Но дадох един на Томи.
Имаше нужда да хапне нещо.
Какво има?
За пръв път виждах Емили да плаче.
Извинявай за одеве.
Казах й, че знам, че не е дошла нарочно с Бенджи,
че е едно мило същество,
което вярва в разнообразието и развиващите се страни.
Стига.
Вината е изцяло моя. Много съжалявам.
Не, не. Никога недей да се извиняваш.
Няма нужда да се извиняваш. Всичко е наред.
Успокой се, чуваш ли?
Много съжалявам, скъпи.
Няма нищо.
Искаш ли мъфин? - Да.
Да.
Нали?
Мъфин?
Мина време, докато спре да плаче.
После се смяхме.
После се бъзикахме.
Беше идеално.
Няма да ходя в Монреал.
Записах се в армията.
Какво?
Защо си го направил?
Бях много тъжен, скъпа.
И се записа войник?
Да.
Може да е за добро.
Ще замина, ти ще учиш в Монреал.
Не искам да ходя там. - Нали обожаваше Монреал?
Единствената причина да мисля за там, бе да се дръпна от теб.
Защото те обичам.
Виж.
Знам, че за теб ученето е важно.
Искаш да завършиш, нали?
Да.
Добре. Така че...
Докато ти учиш, аз ще бъда в армията.
Само за две години. Те са нищо в сравнение с цял живот заедно.
Точно това искам.
Ти си любовта на живота ми.
И аз изпитвам същото.
Да се оженим.
Отидохме в съвета
и се оженихме.
После го отпразнувахме.
Сякаш бяхме единствени на света.
Нямаше по-щастливи от нас.
Но дните ни заедно изтекоха.
ВТОРА ЧАСТ
Заминах на основна подготовка.
ОСНОВНА ПОДГОТОВКА 2003 ГОДИНА
Първо ни подстригаха.
Добре дошли в армията.
През следващите десет седмици, първото, което ще казвате,
ще бъде "Да, главен сержанте" и "Не, главен сержанте".
Ясно ли е?
Да, главен сержанте.
Ти също ще бъдеш подстриган.
Не си по-различен от другите. Ясно ли е?
Да, главен сержанте!
По-силно.
Името ми е Главен, а фамилията - Сержант.
Ясно ли е?
Да, главен сержанте!
Какво правиш? За хубавец ли се имаш?
Не, главен сержанте! - Хубавец ли си?
Не, главен сержанте!
Върви да те подстрижат!
Махай се. Изчезвай. Чао.
После ни набиха по стотина инжекции.
Следващият. - Така разбрах, че съм...
Далтонист. - Това обяснява много неща.
Може ли да стана "бацил"?
Нали знаеш какъв цвят е кръвта?
Следващият.
Ние сме вашите майки и бащи.
Няма момент, в който може да правите каквото пожелаете.
Имаше много строева подготовка. Не бяхме свикнали и краката ни боляха.
Ясно ли е?
Да, главен сержанте!
Ясно ли е?
Да, главен сержанте!
Какво е това? - Какво правиш с ръцете си?
Свали шибаните си ръце! Вече си в армията на Съединените...
Връзките - в обувките.
Обувките - една до друга. Действайте.
Хайде! Сваляй ги!
Пет, четири... - Какво ти има?
...три, две... - По-бързо!
Правили сте го стотици пъти! - ...едно.
Действайте.
Размърдайте се!
Десет, девет... - Стегнете се!
...осем, седем...
Караха ни да обикаляме залата с патешко ходене по гащи.
Миришеше на ташаци, немити. И на крака, също немити.
Всичко е наред.
Следващият.
Работата на този човек беше да проверява задници.
Свали си гащите.
Куртката ми харесва.
Ще изведа гаджето на вечеря с нея.
Така ли?
Представи си я с медали и нашивки. - Мислиш, че ще те отличат, а?
Това е Хименес.
Сигурен съм.
Станахме приятели, защото и той искаше да стане "бацил".
Записал се, защото гаджето му забременяло.
Обичам те. Много, нали знаеш?
И искам бебето.
Ще си намеря работа и ще се грижа за вас.
Как?
Ще се справим.
Погледни се, слабо нищожество!
За нищо не ставаш!
Всички крещяха. - Шест.
Хайде! Давай, тъпако!
Да умреш ли искаш, животно?
Джихадистите дишат във врата ти!
Наричаха ни...
Чеп с уши! Ставай, чеп с уши!
Ръцете ни бяха... - Израстъци за чекии!
Устите ни бяха... - Калъф за чеп!
Затвори си калъфа за чеп!
Сержантите постоянно се правеха на ядосани.
Мамка ти!
Следващия път не мърдай
или ще ми падне пердето и ще ти прекърша врата.
Посттравматичен синдром.
Гледайте напред!
Веднъж главен сержант Кол ме удари в слабините без причина.
Мирно!
Главен сержант Деко дори удуши едно момче.
Главен сержант Деко.
Шибан джихаджист.
Серж. Деко, това е Левийн.
Не беше заради стара травма.
Деко не беше воювал. Лъжеше за всичко.
Някои сержанти са били в Ирак,
но и те лъжеха за всичко.
В Ирак имаше деца гранати,
които се опитваха да се промъкнат при нашите войници
и да ги вдигнат във въздуха!
Наложи се да прегазя децата гранати с камиона си!
Затова не съм добре с главата!
Действайте! Вървете на три часа! Трябва да сте...
Мамка му, събуди се, синко! Събуди се, синко!
Бум-бум! - На девет часа.
Бум-бум!
Враг вляво! - Бум-бум!
Враг вдясно! Врагове на дърветата! Погледнете!
Още един джихаджист вляво.
Джихаджист вдясно! - Вляво!
Джихаджист вляво!
Враг вляво! - Враг вдясно!
Обзе ме странното усещане, че всичко е скалъпено.
Бум-бум!
Че се преструваме на войници.
Че сержантите се преструват на такива.
Дрън-дрън, дрън-дрън...
Миш-маш, миш-маш...
И че армията също е измислица.
Където и да отидем, ще разбереш,
че армията минава по пътя.
Можеш да не завършиш това обучение само ако се опиташ да се самоубиеш.
Едно момче се опита да се обеси на тръба.
Мамка му! По дяволите, приятел!
Помощ! Главен сержант!
Не умря, но и не завърши курса.
Здравей, чуваш ли ме?
Да. Здравей.
Добре ли си?
Измъкнах се от казармата.
Да, но добре ли си?
Сега - да.
Залегнете!
Когато ни обучиха за "бацили", прекарахме доста време с манекени.
Спрете кръвта. Натиснете.
Животът му е в ръцете ви. - Ранен е в гърдите!
Хайде, по-живо! Няма време! - Не махай превръзката.
Използвай макарата на бинта!
Притисни раната.
Изолирайте от трите страни. Да не прониква въздух.
Хайде, действайте. - Проверете за изходна рана.
Някои манекени бяха торсове с глави.
Други бяха с щръкнали гумени кости от краката.
От трети бликваше фалшива кръв.
Имаше и бебета с херувимски личица.
Ампутация след травма.
Имате задача! Кардиопулмонална реанимация!
Едно, две, три, четири, пет.
Дишай. - Действайте.
С Хименес спасихме 47 манекена.
И завършихме курса.
Санитари воини.
Поръчах ви да измислите песен на отряда.
Имахте седмица за тази задача.
Това се нарича "краен срок".
Както знаете, вие не спазихте крайния срок.
И така...
След като не успяхте да измислите песен на отряда,
аз поех нещо, наречено "инициатива",
и измислих песен, която трябва да научите.
Ето какво измисли той.
Санитари воини в боя мощно...
...реагират денонощно.
Отрядът ни всички ще победи.
В отряд "Чарли" са най-добри.
Не спирай, действай.
Стегнете се, санитари воини.
Направете път!
Идват санитарите воини.
У! Тай!
Идват санитарите воини!
Направете път!
От този ден нататък, щом ни кажеха "Мирно!",
което се случваше хиляди пъти на ден,
трябваше да пеем цялата песен.
Идват санитарите воини! - Всеки път.
Меки сте, като цици.
Направете път!
И за да стане още по-лошо,
от знаменосеца, тоест от мен, се очакваше
да танцува като робот на припева.
Идват санитарите воини.
Направете път!
Идват санитарите воини!
Никога не постъпвайте в армията.
ТРЕТА ЧАСТ ЧЕРИ
Събуждаш се, когато се озовеш на бойното поле.
Всеки момент очакваш да те гръмнат.
Дори да не виждаш никого на километри,
в себе си си сигурен, че някъде дебне джихаджист,
който е чакал цял ден да те гръмне.
Внимание, до всички. Врагове в обсег.
Сегашното им местоположение е Виктор-Сиера 453, 132.
Очаквайте подробности.
База "Гарван", тук "Квебек-Ромео-Фокстрот".
На седем минути сме от врага. Край.
Номер едно, побързайте.
Вражи войници в обсег. - Да вървим.
Виждаме поне 17-20 души.
Организирана атака.
Искаме незабавна помощ.
Обстрелват ни, в близост до...
Вдясно са! По-живо! Излизай!
База "Гарван"! По дяволите! База "Гарван"!
Сержанте!
Какво имаме? - Двама ранени там.
Измъкнете ги. Ще викна отряда за бързо реагиране.
Добре, успех. - Действай!
Арнолд, отзад.
Вземи си нещата. Хайде, по-живо!
Мамка му!
Погледни ме! Дишай.
Не изоставай.
Хайде.
Залегни!
Покрийте десния фланг!
По-живо!
Санитар!
Залегни!
Притисни раната!
Не ме докосвай! Към хълма!
Стой тук!
Идвам! Какво да правя?
Отпред има поне двама ранени! Измъкнете ги!
Добре. Вървете! - Хайде!
Добре.
Санитар!
Насам. Събери му червата! - Мамка му!
По-живо. - Казах да му събереш червата!
Още!
Готови! - Вдигнете го.
Хайде! - Готови?
Три, две, едно! - Готово.
Хеликоптерът идва! Натоварете ранените!
Вдигай! - Хайде!
Видях лицето на ранения в прахта.
Очите му бяха ококорени и тъжни и го крепеше инстинктът за оцеляване.
Погледни ме!
Очите ни се срещнаха и аз казах...
Ще ти помогна!
Изкрещях го, за да надвикам хеликоптерите.
После се засрамих, защото беше глупаво изказване.
Добре, да действаме!
Готови! Вдигай!
Вдигай! - Тръгваме!
Назад! Отстъпи!
О, да.
Мамка му.
Кръвта е засъхнала по халката ми.
В началото пехотинците се смятаха за недосегаеми великани.
Бързаха да започнат да убиват.
Желаеха го силно
и изпитваха извратена сигурност, че сме силни.
Имаше някакво тъпо другарско отношение.
Свободно!
Какво става, по дяволите?
Бягаше, той бягаше. Бързо, бързо и после...
Пич, какво се случи?
Червата на едно момче висяха.
Върнахме ги на мястото им.
Стреляха по нас.
Тичахме до хеликоптера. - Здравейте.
Чух по радиото, че ранените са починали.
По дяволите.
Сержанте, вярно ли е, че ранените от хеликоптера са мъртви?
Кой ви каза?
Арнолд е чул по радиото. - Арнолд е малоумен.
Мисля, че чух добре, сержанте. - Млъквай, Арнолд.
Това е старши сержант Грийн.
Говореше се, че е убил 15 джихадисти.
Беше кораво копеле.
Значи не са мъртви?
Не се тревожи за тях.
Днес загубихте девствеността си.
Днес загубихме осем души.
От 800.
А ще останем тук цяла година.
Цяла година ще умират по толкова на ден. Смятай.
Свършено е с нас.
Какво очаквахте да правите тук?
По дяволите, Лесинг. Всичко съсипваш.
Истината боли.
Той беше прав.
Всичко се въртеше около смъртта.
Нарекоха района, в който бяхме, "Триъгълник на смъртта".
И, като пълни глупаци, охранявахме всеки сантиметър от него.
Имах чувството, че сме прехвалени плашила -
привидно полезни, адски скъпи и невероятно тъпи.
Момичето с роклята прилича на Пебълс от "Семейство Флинтстоун".
О, да. Сладко е.
Това е сержант Норт. Той е от Айдахо.
И също е убиец. - Спри.
И на теб ти се иска, кучко. Мамка му! Не мърдай!
Мистър. - Това ли искате? Това?
Това ли искате?
Разкарайте се. Пебълс, ела тук. Ела тук, Пебълс.
Искаш ли това? Да, нали?
Да тръгваме.
На Коледа дойдоха мажоретките на "Денвър Мустанг".
Махаха и подскачаха с белите си зъби.
Сцената беше ужасна.
Красиви жени с кожа като скъп крем.
Те нямаше да спят с нас. И точно това беше идеята -
да те накарат да ги пожелаеш
и да не можеш да ги изчукаш.
И на теб ти се иска, кучко!
Погледнете към мен и кажете "джихадисти".
Джихадисти!
За мен не беше проблем. Дори порно не гледах.
САЩ!
Онанирах в преносимите тоалетни.
Дори не мислех за други момичета.
Чукай ме.
Не се срамувам от това. Бях почтен.
Много ми липсваш, скъпа.
И ти ми липсваш.
Имам добра новина.
Така ли? Каква?
Вашите ще ни помогнат да си купим къща.
Чуваш ли ме? - Да, тук съм. Аз...
Щастлив съм. - Времето ти изтече.
За бога, говоря. - Побързай, мамка му.
Говоря по телефона, пич.
Където и да отида, мисля за теб.
Майната ти, новобранец. - Начукай си го.
Говоря по телефона. - Побързай, мамка му!
Какво има? - Нищо, скъпа. Аз...
Нямам търпение да се прибера. - Време е, редник.
Мамка му.
Времето ти изтече, редник!
Ще затварям, скъпа.
Обичам те. - И аз - теб.
Заповядайте.
Успокой се, пешкир. Отстъпи!
Попитайте го какво е станало.
Вързали са ръцете му със свински опашки преди няколко дни.
О, боже.
Пич, погледни тази ръка.
Мамка му.
Извинете, сержанте?
Да?
Ще погледнете ли ръката на този мъж?
Страда от целулит.
Антибиотиците свършиха.
Е, и?
Как да му помогна?
Кажи му да яде лайна и да мре.
Кажи му да отиде в болница.
Да го прегледат, да му дадат антибиотик. Лекарствата ни свършиха.
Да, за нищо.
Благодаря. - Прати го в болница.
Няма да го приемат. - Трябва да опиташ.
Постарай се.
Слушам!
Кой е на ред?
Моля ви. - Пак ли тези малки негодници?
Пебълс, ела тук.
Не, пусни я. Ела тук.
Какво правиш?
Това... За теб е.
Вземи го. За теб е.
А, мамка му. Удариха я.
Ама че работа.
Много й помогна.
Мамка му.
Знаеш ли какво ми се иска?
Тако?
Майната ти, кучи сине.
Да, искам шибано тако.
С какво?
С карне асада, гуакамоле, малко лук.
Какво? Майната ти.
Не съм имал друго момиче.
Вярно ли? - Да, братле.
Само нея? - Само нея.
Не броиш Батиста, нали? - Майната ти.
Какво ли правят сега?
Моята сигурно е с новото си гадже.
Ще се наложи да го убия.
Едър тип е.
Нямаше го една година,
а жена му имаше едномесечно бебе
и твърдеше, че е негово.
Не издържам тук, пич.
Искам у дома.
База "Гарван".
Тук "Еко-Пет-Ноември", край.
Тук база "Гарван".
Ще минем напряко.
Прието, край.
Първа кола.
Слушам те.
Ще се отклоним вдясно.
Прието.
Сержант Норт, извинете?
Какво има, шибаняк?
Не ви съветвам да минавате оттук, сержанте.
Да продължим по пътя.
Така ли мислиш, редник с големи амбиции?
Пътят минава през опасна зона.
Искаш да изложа хората на риск, за да не спестим две минути?
Четири камиона заседнаха тук, когато бях в първи взвод, сержанте.
Стабилно е.
Не е. Отдолу има...
Млък!
Затваряй си плювалника.
Газ до дупка, Гепард.
Загаси двигателя, редник.
Изключи го.
Спри проклетата машина! Мамка му!
Какво ти казах, а?
Гепард!
Докарай лишения си от витамини задник тук и измъкни този боклук от калта!
На ваше място не бих го направил.
Ние така постъпихме.
Трябва да изчакаме отряда. - Млъкни и си гледай сектора.
Трябва ви "Брадли" и въже за теглене. - Млъквай, мамка ти.
Разбрано, сержанте.
Мамицата му.
Мамка му. - Горещо е като в пещ.
Умирам от жажда. - Б.!
Докарай ми "Брадли".
Ще си отвисим тук...
Норт казва, че отрядът ще дойде след няколко часа.
Иска с Юри, Лесинг и Хименес да се върнем,
за да вземем "Брадли" и въже. - Ти да видиш.
На радиодежурство си, умнико.
Не, кажи му да го духа. - Сериозно ли?
Точно така. Кажи му да го духа.
Батиста. - Веднага, сержанте.
Момчета, хайде, размърдайте се.
Да не си подлога на Норт? - Не.
Не искам да чакам да ме застрелят.
Явно Гепадра обича Америка.
Факт.
Да се махаме от този пясъчен капан. Да се прибираме у дома.
Не оставяй Норт да се ебава с теб. - Иска да каже, да те опъне.
Голям ли му е?
Тъп задник.
Мамка му!
Залегни!
Мамка му.
Не тичай към него.
Мамка му. Не, не!
Не, не, не, не...
Миризмата вече ти е позната.
Запечатана е в кръвта ти.
Димът прониква в порите ти, във всяка жлеза.
Изпълва устата ти така,
че може да се храниш с него.
Без друг контакт?
Без контакт. Нищо не видяхме.
Ще ида за "Брадли".
Аз ще прибера телата.
Донеси чувалите.
Редник.
Това беше Лесинг.
Шофьор ни беше Юри.
Артилерист беше Батиста.
И...
Това е... Редник Хименес е отзад.
Да ги извадим.
Мамка му. Спрете. Ръкавиците ми се топят. Капитане...
Добре, спокойно. Опитай се да захванеш с ръце.
Слушам.
Хванах го.
Как е? - Добре.
Добре.
Пуснете.
Господине! Консерва?
Консерва, господине. Господине! Консерва?
Господине! Консерва?
Господине! Консерва...
Войната рязко спря да бъде интересна.
Нямаше нищо.
Гадни неща ли виждаш?
Да, понякога.
Убиват ли хора?
По новините гледам, че има убити.
Ехо? - Да, миличка, тук съм.
Ще оцелееш там, чуваш ли?
Знам, че ще се справиш.
Кажи нещо за себе си.
Какво ново при теб?
Започнах като сервитьорка в "Академията".
Близо е до квартала, в който искам да живеем.
Обичаш уличките на Ларшмер, нали?
Миличък.
Да, скъпа, тук съм, просто...
Наистина ли си добре?
Липсваш ми, това е.
И ти - на мен.
Обичам те.
Мамка му.
Ставай!
Добре. Нищо му няма.
ДОБРЕ ДОШЛИ, ВОЙНИЦИ!
ЧЕТВЪРТА ЧАСТ У ДОМА
2005 ГОДИНА
След като ефрейтор Хименес загина в битка,
този войник пое грижата и за неговия взвод.
Отговаряше за общо три взвода, за да е по-полезен...
Искам да се махна. - ...от всеки медик в батальона.
Не съм направил нищо, за което да бием тъпана.
За мен е чест да ви връча Ордена за доблест.
Единствената ми заслуга е, че не умрях.
Нямам пръст в това.
Честито, капрал. - Благодаря, мл. сержанте.
Емили ме откара в Охайо. Видях новата къща.
Тръгнах на вечерно училище, където тя работеше.
И започнах работа за надница от осем долара на час.
Уреди ме Джо.
Кафето е промивка.
Разглезени боклуци.
Само аз и Джо бяхме виждали какво е война, убийства и такива неща.
За нас светът не бе същият като за другите.
Като се върна, известно време Джо имаше проблеми.
Само попитах трябва ли да пиеш още, след като видях, че вече си се отрязал.
Казах, че трябва. - А аз казах, че не трябва.
По дяволите. - Мамка му.
Спри!
Не само той имаше проблеми.
Не можех да спя. А когато успеех, сънувах насилие.
Ей.
Добре ли си? - Да.
Какво стана?
Серях кръв, пърдях кръв, а после копнеех за сън.
Бях се превърнал в жалка откачена твар заради ужасите на войната.
Побързай, закъсняваме.
Да, добре.
Благодаря, че реши да го направиш.
Защо само ние сме официални?
Няма значение.
Не забелязах.
Всички тези улегнали мангизлии.
А не си правят труда да облекат сако в театъра.
Престани. - На вас говоря.
Какъв ти е проблемът? - А твоят?
Моят е, че не си проявил достойнство
да смениш жакета след голф клуба.
Моля те, тихо. - Добре, отворко.
Майната ти, тъпак. - Искам да си вървя.
Не, няма да си ходим.
Наистина искам да си идем.
Спокойно. Няма нищо за зяпане.
Просто тъпанар.
Вземи шибания голф жакет и си го набий в задника.
Пъзливец.
Искам да си вървя.
Фраснах огледалото в тоалетната, без да искам, докато се миех.
Трябва да вървим. - Боже.
Да тръгваме веднага.
Като се прибрахме, изпих още няколко ксанакса.
Същата вечер Джеймс Лайтфут искал да се отбие, да ме поздрави с връщането.
Но го арестували за влизане с взлом.
Ей, пич.
Здрасти.
Събуди се.
Какво става. Ти кой си?
Мамка му.
Извинявай.
Но не била моята къща.
Слабоумното копеле влязло в чужда.
След заминаването ми за Ирак той си прецакал коляното на работа.
Пристрастил се към оксикодона.
Не съм искал. - Тръгвай.
Съжалявам. - Хайде.
Проклета свиня. Мамка ти.
Платих му гаранцията и той започна да се влачи често.
Пич, добре ли си?
Не, не. Не съм добре.
Помогни ми.
Мамка му.
Дишай дълбоко.
Дълбоко. Точно така.
След няколко седмици помоли да го откарам до банка.
Искаше да говоря с чиновника. Бивало ме да се изразявам добре.
Мамка му.
Ще ти отстъпя чековете си.
А ти ще ми дадеш кеша.
Няма да разрешат да имам сметка.
Защото съм в системата за кредитиране.
Кредитният ми рейтинг е кошмар.
Хайде.
Не мога да го осребря.
Не беше смайващ успех.
Онзи реши, че съм идиот. Бях предозирал оксикодона.
И не се стараех да скрия факта, че го смятам за задник.
Знаеш ли?
Ти си задник. Искам да говоря с мениджъра.
Ами, аз съм мениджърът.
Ами, пак си си задник. - Добре.
Господине. - Ветеран съм от войната!
Държите се с мен като с отрепка.
Не знам какво ще предприема,
но не може да се държите така с хората, шибаняци.
Приятен ден.
Благодаря ви. - Благодаря.
Благодаря за помощта.
Мамка му. Взе ли парите?
Не, не съм ги взел.
Виж, много скапано се разви всичко.
Извинявай, пич.
Да. Благодаря все пак.
Моля ти се.
Може ли още от онези хапчета?
Всичко се бе променило. И едновременно с това - нищо.
Лошото беше, че оксикодонът много ми харесваше.
Правеше ме непукист, не се съобразявах с никого.
Къде беше?
Не.
Ти къде беше?
Трябваше да си у дома преди три часа.
Какво си пил?
Какво гълташ, по дяволите?
Ще ти кажа какво не гълтам.
Помията от теб.
Отказвам да гълтам твоята помия.
Обещах й да намеря приемлив начин да се справя с травмите без лекарства.
Д-Р ВСЕЕДНОКОЙ
Мислили ли сте за самоубийство?
Да, на моменти.
Струва ми се, че ако бях умрял в Ирак,
тя щеше да е по-щастлива.
Известно време щеше да скърби...
Но накрая нещата щяха да се наредят.
Кога се върнахте?
Преди осем месеца.
Минавали ли сте на оценка за ПТС?
Не правим ли това сега?
Опитах се.
А вие прехвърляте картона ми.
Някой напуска, друг се опитва да поеме случая...
Не знам.
В момента пиете ли лекарства?
"Ксанакс".
За тревожността. Вече не ми действа.
Болките как са?
Душевните или физическите?
И двете.
Девет по скалата до 10. - Уха.
Чували ли сте за "Оксиконтин"?
Естествено, Емили се вбеси.
Не можеше да понася повече.
Добре.
Сега тези са за мен.
Защото много ми се иска...
Много ми се иска да се откъсна
от всичко това.
Върви на майната си.
Иска ми се да не бях ти казвала, че заминавам.
За Монреал.
Помниш ли, че носеше бяла лента на шията?
Беше ми запазена марка.
Да. Харесваше ми.
Но не мисля, че можем да върнем онова.
Да.
Но съм приела факта.
Да.
И аз така.
Така станахме наркомани.
ПЕТА ЧАСТ
НАРКОМАНСКИ ЖИВОТ
Скъпа, как искаш яйцата?
Ще разходиш ли Ливиния? Трябва да изляза след 10 мин.
Бъркани или на очи? - Бъркани. С препечена филийка.
На сандвич ли?
Да, нещо такова.
Това да си пристрастен към дрогата, значи, че можеш да се убиваш съвсем бавно,
а докато го правиш, да си на седмото небе.
Спокойно.
Днес съм до късно.
Прибери се преди 17 ч., за да стигна навреме.
Учителката още я няма. - Ясно, добре.
Пет, нали така? - Пет следобед.
Слушам! - Благодаря.
Първо си казахме, че ще вземем куче и няма да се дрогираме.
Но останахме наркомани. Сега се друсаме и имаме куче.
Трябва да вървя.
Обичам те. - И аз те обичам.
Да не забравиш!
"Виждах я с плетка в ръката, празният й стол я чакаше.
Плачех от яд и разочарование..."
Лиа? Продължавай да четеш, аз ще отида до тоалетна.
Всичко наред ли е?
Бъдещето не беше розово.
Затъваш в дългове.
Последният ми чек за ветеран от войната отишъл в грешна сметка...
Нараняваш родителите си отново и отново, и отново...
Старите приятели се отдръпват. Новите са готови да ти изпият кръвта.
Здрасти, Блак.
Но винаги има още хероин.
Той помага за известно време нещата да са наред.
Ако отпуснеш още 80, в петък идва чекът ми от военните.
Обърни печеното сирене.
Ако човек не е наясно,
би го взел за Биф от "Завръщане в бъдещето".
Но не беше той.
Беше Хапче...
...и-Кока.
Да го сложа ли в чиния? Мисля, че е готово.
Шели, вземи тоста със сирене.
Здрасти.
Какво правите?
Специален десерт.
Обичам сладкиши.
Може ли да опитам?
Зависи.
Друсар, ти как мислиш? Да опита ли специалитета?
Така да бъде. Отвори тунела за влакчето.
Ту-ту! - И срещаш само пропаднали.
Не ме занасяй. Наистина ли няма да отпуснеш 80?
За някои хора 80 долара са много кинти.
Моля те, хайде де.
Може и да стане, но трябва да идеш при един в Бъкай.
Добре. - Да вземеш нещо за Блак.
За Блак ли?
Да. - И какво ще взема?
Сейф. Гледай да не прецакаш нещата.
Какво има в него?
Тъп и упорит.
Моля те, кажи ми, че си намерил!
Какво е това? - Кое?
А, Хапче-и-Кока помоли да пазя един сейф.
Онзи скапаняк ли?
Мразя го.
Зае ни пари, редно бе да свърша работата.
Добре ли си?
СЛЕД 16 МИНУТИ
Казах ти, че е мошеник. Дрогата не ми действа.
А ти пазиш сейфа, в който сигурно има много добра стока.
Обадихме се на Джеймс Лайтфут. Беше работил при ключар.
Нищо не чувам.
Стана ли?
О, да. Как няма да стане. Гений.
Удряй здраво.
Давай, удряй. - Мамка му.
Вбеси се, скъпи!
Поддава.
Мамка им.
Какво?
Отворете!
Полицията е.
Не е полицията.
Полиция!
Полицията е.
Бързо, изхвърли дрогата.
Мамка му. - Знаят за сейфа.
Казах ти, че знаят за него. - Как биха могли да знаят?
Ммка му. - Какво правиш?
Празня всичко. - Няма да стане така.
Мамка му!
Ето.
Така. Слушай ме сега. - Добре.
Сложи ръце зад главата, ето така.
Добре.
Да го направим кротко.
Тъпо копеле.
Какъв тъпанар си.
Хайде, отваряй.
Влизай.
Проверка.
Пич.
Колко стока имаше?
Казвай.
Много.
Мамка му.
Викаше, че си полицията, тъпако.
Мен ли изкарваш виновен? Друсан идиот!
Не съм виновен аз. Не съм!
Спри! Ще го убиеш, престани!
Ще ти кажа какво ще стане.
Блак ще сложи черната си маска.
Какво? - Черната си маска.
Каква черна маска? Какво... - Неговата. Ще сложи шибаната черна маска.
Стига го повтарял. Не разбирам. - Ще сложи черната маска.
Не знам какво значи!
Ще убие всички ни.
Ще те убие.
Ще убие и теб. - Не.
Ще убие тоя безмозъчник.
А после знаеш ли? Ще убие мен.
Освен ако...
Можеш да ми дадеш
огромна бала с пари.
Веднага.
Нямаме никакви пари.
Дори храна за кучето нямаме.
Имам план.
ИМАМ ПИСТОЛЕТ
ТОВА Е ОБИР
Квит сме.
О, боже.
Колко си...
О, боже.
Ще стигнат за доста дрога.
А това беше повод за празнуване.
Извинявай.
Ало.
Здрасти. Джо е.
Джо? - Да, братовчедът на Рой.
О, да. Здрасти, Джо, как си?
Здрасти, пич. Днес да си обирал банка?
Ще ме вкарат в затвора.
Не, тук пише, че заподозреният е висок 180 см и е със сини очи.
Не си застрашен. - Но виж снимката.
Прилича ли на мен?
Не бива да излизаме за известно време.
Основният проблем на наркоманите е, че обръщат всичките си пари в дрога.
Но парите свършват. Свършва и дрогата и ти става зле.
Тогава отново търсиш пари.
Върви да обереш друга банка!
Добре ли сте?
Кихнах.
Не изглеждаш добре, човече.
Не, добре съм. Постоянно кихам.
ИМАМ ПИСТОЛЕТ
ТОВА Е ОБИР
Никой не би извършил обир, ако не е стигнал до отчаяние.
Обирът е чисто унижение.
Благодаря.
Унизеният си ти.
Странното е, че в 80% от случаите на касиерите не им пука, че ги обираш.
Има и изключения,
като жената, която приличаше на Джанет Рено.
Не давам повече.
Шегувате ли се?
ИМАМ ПИСТОЛЕТ
Нали можете да четете?
Не давам повече.
Но тя беше луда. Обикновено минава цивилизовано.
Здравей, скъпа.
Добре ли си?
Къде беше? - В банката. Не взех много пари.
Чувствам се като джебчия.
Да, тази е. Добре.
Как е възможно да обереш толкова банки
и въпреки това да се окаже,
че им дължиш много пари?
Ама че работа!
Боцкаме се доста, пич.
Боцкайте се по-малко, кучи сине.
Заради теб дължа на Блак.
А Блак не обича да му дължат пари.
Стоката си я бива. Ще те чакам зад ъгъла.
Какво говориш?
Казах ти, че ми трябва шофьор.
Не, не каза такова нещо.
Казах ти по телефона. - Не, не...
Нямам шофьор за обира.
Не съм те чул. Няма да участвам в обир на банка.
Нали дължиш пари на Блак?
Защото ти дължиш на мен.
Искаш ли да му се издължиш?
Да обсъдим условията.
Те са ясни - аз ще обера шибаната банка,
а ти ще ме чакаш, за да се издължиш на Блак.
Не ме кефят.
Може да не... - Това са условията.
Шибан боклук.
Това са проклетите условия!
Хайде, Шийна. Има още.
Много пари са.
Под петдесетачката банкнотите са по долар.
Искам всички пари от касата.
ТЪПАБАНКА
На охраната не й пука за теб в момента.
Не се шегувам.
Ще му покажа пистолета на излизане, да не реши, че си дала парите ей така.
И това те прави добър, така ли?
Воювала ли си за тази шибана държава?
Знаеш ли кое условие не обсъдихме?
Това да си в колата ми с мен и полицията да ни гони.
Ето, за това не е ставало въпрос, тъп друсар.
Къде беше? Сряда е.
Трябваше да ме чакаш пред училището в 17 ч.
Извинявай, миличка. Бях много зле.
Да, но сега аз съм зле. Отмених часовете си.
Защото се насрах в гащите.
Мамка му.
Толкова се старая да си върша работата.
Не се опитвам само да...
Да си седя на канапето и да се отдавам на блажено друсане.
Мамка му! - Какво сега?
Добре, мила, остави. - Не мога.
Не мога да го направя.
Няма нищо, миличка, само... - Помогни ми.
Ела. Спокойно, всичко е наред.
Спокойно. Стегни връзката.
Така.
Готова ли си?
До теб съм. Побързайте, моля ви!
Оставете ни да работим.
Миличка, до теб съм, тук съм.
Няма да те оставя, чу ли? Тук съм.
Жена, 22 г. Агонално дишане, точковидни зеници.
Моля ви. - Ускорен пулс.
Трябва да остана до жена си.
Господине, останете в чакалнята.
Ще ида, но може ли поне...
Да остана за пет минути? - Не.
Тук само ще пречите, разберете.
Господине, нямате работа тук.
Добре, тръгвам си.
О, боже. - Готови.
Не реагира. - Поеми обдишването.
Свързвам я с монитора.
Ще направим каквото можем. - Без нея съм загубен.
Ще направим всичко възможно.
Отвън съм, мила.
Успокойте се и ми кажете какво стана.
Не знам какво стана.
Помогнете ми.
Успокойте се и разкажете какво стана.
Бяхме си вкъщи, заспахме.
После тя се събуди, посиняла.
Откога е в безсъзнание? - Не знам.
Какво е пила?
Не знам. - Какво е взела?
Не знам, госпожо. Не знам.
Само така ще й помогнете. Кажете какво е взела.
Само ми кажете диша ли, или не.
Моля ви, санитар съм...
Правим каквото можем. Трябва да знам какво е взела.
Повикайте д-р Стейман.
Хероин.
Обичам те.
Знам, че имаш проблеми.
Знам, че си развалина.
Но те моля, не опропастявай дъщеря ми.
Ако я обичаш...
Ще постъпиш мъжки, ще си идеш.
Стани и си тръгни.
Иначе ще те побъркам.
Мамка му.
Какво правиш? - Чакай.
Ходите ли до Елба? - Какво правиш?
Качвай се.
Какво правиш? - Хайде, качи се.
Няма да се кача.
Емили, чуй ме. - Какво...
Мамка му, изслушай ме.
Всичко наред ли е? - Да.
Съжалявам. - Остави я.
Да, господине.
Трябва да се върнеш в клиниката.
Не искам в клиника.
Искам да съм с теб.
Не може да останеш с мен.
Не ти решаваш.
Напротив. - Не, не решаваш ти.
Да, решението е мо... - Не...
Мое е. - Не решаваш ти!
Чаках две години,
докато се върнеш от оня ад.
Две години.
И останах до теб във всички онези гадни моменти.
Не искам да съм сама в това.
Моля те, не ме оставяй сама.
Съжалявам. Но не мога.
Не те заслужавам.
За нищо не ставам.
Главата ми бучи.
Не мога...
Скъпи, престани, - Шумът е адски.
И не мога да го накарам да спре.
Ще отмине.
Един ден... шумът ще спре.
Ще се качиш ли на автобуса?
Заради мен?
Ще се надрусам със или без теб.
Моля те, недей.
Моля те, скъпа...
Ще се надрусам.
Дори не е интересно. Няма да откажат да дадат парите.
Не им пука. Все едно да вземеш пясък от плажа.
Парите са на някого. - Не, на банката са.
Имаш ли нужда от кинти, или не?
Да, разбира се.
Ще взема много повече, ако оберем всички гишета.
Но затова си ми нужен ти.
Тогава защо получавам само 10 процента?
Защото аз ще говоря и ще държа пистолета.
Ако ти го насочваше срещу невинни хора, щеше да бъде различно, нали?
Тогава ми го дай. - Няма.
Нали каза... - Забрави какво казах.
Ще действаме по план.
За бога. Ще престанеш ли да се държиш като страхливец?
Майната му. Да действаме.
Без аларми!
Господине, не докосвайте проклетия телефон!
Всички да дадат парите на този мъж.
Не докосвайте телефона.
Мамка му.
Хайде, тръгвай.
Мамка ти!
Какъв ти е проблемът? - Какъв позор.
Съжалявам. - Какво ще правим?
Не знам.
Да опитаме отново.
Аз ще карам, а ти и Хапчето ще обирате.
Искаш да стана крадец, защото си страхливец?
Не ме бива в тази работа.
Хапче, парите са три-четири пъти повече.
Нервите ми няма да издържат.
Хайде де.
Добре, но аз ще държа пистолета.
Няма. - Напротив! Ще държа шибания патлак!
Ти си друсано копеле.
С посттравматичен синдром.
БАНКИТЕ СЪСИПВАТ АМЕРИКА
Какво те прихваща?
Сигурно е от хапчето. - Какво хапче?
Нервите ми са съсипани. - Хапче ли взе?
Няколко.
Ще се справиш ли? - Да.
Сигурен ли си?
Да, копеле. Да действаме.
Прибери това чудо.
Внимание! Дайте парите на мъжа.
Веднага!
Мамка му.
Какви ги вършиш? Дай ми патлака.
Майната ти. - Вземи парите и изчезвай.
Госпожо, затворете телефона! - На пода!
Тръгвай. - Хайде.
Какво стана? Убихте ли някого?
Не. - Къде е Хапче-и-Кока?
Избяга, човече. Спаси се.
Къде отиваш? Какво правиш?
Вземи шибаните... Мамка му.
Давайте парите.
Отваряйте касите. Давайте парите! По-бързо!
Мамка му.
Не може да го оставим. Ще ни предаде, пич.
Трябва да го вземем.
Не. - Как така, Джеймс?
Обръщай!
Мамка му.
Не заключвайте въоръжен с невинни.
Трябваше да ме заключите между вратите.
Какво ви става, хора? Малоумни ли сте?
Джеймс, обръщай! Веднага! - Няма.
Добре, добре.
Те... Полицията идва.
Отвори вратата.
Рискуваш живота на много хора.
Ако не отвориш, шефът ти ще те уволни.
Какво беше това?
Лоша работа. - Чу ли?
Тази работа не ми харесва.
Виждаш ли го?
Това той ли е? Виждам го. Той е. Спри.
Пич, качвай се в колата. Хайде.
Какво правиш? Веднага се качвай в колата!
Качвай се.
Мамка му.
Тръгвай.
Какво ти става?
Ти си виновен за всичко.
Не биваше да те вземам със себе си.
По дяволите.
О, мамка му.
Прострелян е. - Какво?
Ранен е, по дяволите. - Каза, че не сте стреляли.
Притисни раната, чуваш ли?
Дай да ти видя гърба.
Чакай да видя. Знам, че боли.
Можеш да му помогнеш, нали?
Няма изходна рана.
Трябва да го откараме в болница. - Не може.
Джеймс, в противен случай ще умре.
Не може! Не ме слушаш!
Ще ни арестуват!
Обрахме банка! Да не си полудял?
Виждали са те много пъти!
Трябва да бъдеш разумен!
Какво ще правим?
Моля те, закарай ме в болницата.
Закарай ме. - Съжалявам.
Много съжалявам.
Момчета...
Не може. Знаеш, че не можем, нали?
Нали? - Момчета...
Какво ще правим?
Какво?
Моля те.
Съжалявам.
Карай, човече.
Добре.
Измъкни ни.
Ама че шибана работа.
Така и не разбрахме кой го е прострелял.
Но това не беше важно.
Хайде.
Защо е дошъл?
Влез вътре. - Какво иска?
Влез вътре, скъпа.
Може ли да ме застреляш на друго място?
Нали разбираш...
Заради съседите.
Няма да те убия.
Няма да си върна парите,
ако те гръмна.
Не мога повече.
Можеш и още как. - Не мога.
Можеш.
Ще го направиш... заради момичето.
Първо трябва да се прочистя.
Знаеш ли какво?
Блак ще ми бъде шофьор, за да му върна парите.
Заем ли ти е дал?
Да.
Ще ми направиш ли една доза?
Аз...
Много съм уморена.
Знам, скъпа.
Искам да си почина. - Знам.
Ще ми направиш ли доза?
Да, скъпа, когато се върна.
Когато се върна, скъпа.
Обичам те.
И аз - теб.
Нали знаеш мястото?
Завивай само вляво.
Ще бъда там до две-три минути.
Не закъснявай. Ще се видим на паркинга.
Давай парите, Ванеса! Размърдай се!
Давай ги! Веднага!
Ванеса, ще те помоля за услуга.
Каква?
Искам да пуснеш алармата.
Спокойно, нищо няма да ти направя.
Благодаря ти.
Ето ти...
ЕПИЛОГ
2007 - 2021 ГОДИНА
Гласувахме условно освобождаване. Влиза в сила незабавно.
Благодаря, дами и господа. Клиентът ми оценява жеста.
Благодаря.
Благодаря ви много.
Късмет.
ПО РОМАНА НА НИКО УОКЪР
Превод на субтитрите: Анна Делчева