Downloaded from YTS.MX
ОРИГІНАЛЬНИЙ ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Уявіть, що ви їдете за кермом
по гірському серпантину, піднімаючись вище й вище,
на надвисокій швидкості завдяки потужному двигуну
без увімкнених фар,
через що ризикуєте впасти зі скелі.
Авжеж, ви захочете ввімкнути фари,
що зазвичай робить для нас наука –
освітлює дорогу, аби ми знали, що нас чекає.
Нещодавні відкриття вчених,
які вивчають те, як функціонує наша планета,
безперечно, мають неабияке значення
для всіх нас.
З одного боку ці відкриття вельми тривожні,
а з іншого – вони також дають нам надію на краще
і знання того, як усе виправити.
Один із тих, хто присвятив своє життя
вивченню таких глобальних проблем,
родом зі Швеції.
Це Йоган Рокстрем.
Те, що він із колегами з’ясували по всьому світу, –
це, певно, найважливіше наукове відкриття в наш час.
Йоган подарував нам надію.
Надію на те, що є способи подолати цю кризу.
І якщо ви теж його почуєте,
то більше не зможете сприймати світ так, як раніше.
Ідеться не про планету.
Ідеться про нас і наше майбутнє.
Ми досі маємо шанс.
У людства ще є шанс на краще майбутнє.
І це чудово, що сьогодні в нас є така можливість.
Розуміння того, як функціонує наша планета,
постійно змінюється.
Тепер ми розуміємо краще, ніж будь-коли,
наскільки хитросплетіння буття
важливі для нашого виживання.
Але біорізноманіття скорочується, а наш клімат змінюється.
Тому Йоган і вивчає чинники, що підтримують стабільність нашої планети.
Завдяки науці ми стали першим поколінням,
яке дізналося, що може підривати
стабільність і здатність планети Земля
підтримувати розвиток людства.
З даних крижаних кернів.
І думаю, на сьогодні це найважливіший графік.
Графік – це своєрідне відкриття.
На ньому показано, як змінювалася температура
протягом останніх 100 000 років
з моменту появи перших людей.
За 10 років температура стрибала в межах десяти градусів Цельсія.
Простими словами, це були складні часи.
Варто наголосити, що температура стабілізувалася
лише 10 000 років тому.
ПЕРІОД (ЗА ТИСЯЧІ РОКІВ ДО СЬОГОДНІ)
На графіку видно, що це чудовий,
неймовірно стабільний міжльодовиковий період.
Геологи дали цьому періоду стабільності
свою назву.
Голоцен.
Голоцен – неймовірне явище.
Це теплий період, за якого середня глобальна температура планети
варіюється в межах одного градуса Цельсія
протягом усього періоду.
У межах одного.
…у межах одного градуса Цельсія.
Завдяки цьому сформувався сучасний світ, який ми знаємо.
Стабільністю планета завдячує стабільній температурі голоцену.
Стабілізувався рівень моря.
Уперше з’явилися передбачувані пори року й погода.
Стабільність була основоположною.
Уперше став можливим розвиток цивілізації,
і людство, не гаючи часу, скористалося цією перевагою.
Ми почали культивувати рис, пшеницю,
теф, кукурудзу й сорго
майже одночасно на різних континентах
Так почався відлік знайомої нам цивілізації.
Цей міжльодовиковий період дав нам змогу
досягти сучасного рівня цивілізації.
Як ми знаємо напевно, голоцен – це єдиний стан на планеті,
що може підтримувати сучасну форму життя.
З початку розвитку цивілізації
ми залежали від стабільного стану планети:
від її двох постійних льодяних масивів,
потоку річок,
лісів,
стабільної погоди
і різноманітності форм життя.
Протягом усього голоцену
ця стабільна планета давала нам їжу, щоб ми були не голодні,
воду, щоб утамувати спрагу, і чисте повітря, щоб дихати.
Але цей період лишився позаду.
Експоненціальне зростання тиску людей на Землю досяло тієї межі,
за якої сформувалася вже наша геологічна епоха.
Нещодавно вчені заявили, що голоцен завершився,
а натомість почався антропоцен,
тобто епоха людей,
адже ми тепер головні рушії змін
на планеті Земля.
Ми перетворили половину придатних для життя територій
на сільськогосподарські поля.
Ми переміщуємо більше осадів і каміння, ніж усі природні явища на Землі разом.
Ми виловлюємо більшу частину риби в океані.
А дев’ять із десяти людей дихають забрудненим повітрям.
І за період життя однієї людини
ми нагріли Землю більше ніж на один градус.
Я б сказав, що найстрашніше послання для людства
таке:
усього за 50 років
ми змогли
змінити стан,
у якому планета перебувала останні 10 000 років.
Невже ми ризикуємо дестабілізувати всю планету?
Це просто не вміщається в голові.
Уперше ми маємо серйозно задуматися
над ризиком дестабілізації всієї планети.
ПОТСДАМСЬКИЙ ІНСТИТУТ З ВИВЧЕННЯ ЗМІН КЛІМАТУ
У Йогана була амбітна мета – побачити цілісну картину
на основі глобальної мережі знань,
дізнатися, завдяки чому досягається стабільність планети.
Які системи визначають стан нашої планети?
Скільки їх – п’ять чи тридцять?
Ми не знали, звідки почати.
Ми не обмежували себе та просто ставили запитання:
«Чи можемо ми виявити системи, що регулюють стан планети?»
Ці системи підтримували
стабільний стан планети протягом усього голоцену.
І що більший вплив ми чинимо на Землю, то вищою є загроза того, що ці системи
почнуть давати збій.
І якщо ми перетнемо певні межі,
це буде крах стабільності Землі, від якої ми залежимо.
Я був певен, що ми мали розібратися
у питанні планетарних меж
і спробувати визначити кількісну точку,
перетнувши яку ми ризикуємо спричинити нелінійні зміни,
що й стануть нашими межами.
Якщо вчені можуть визначити планетарні межі,
то чи зможуть вони також дати нам план,
як подолати цю кризу,
показати не тільки, як уникнути колапсу,
а й те, як забезпечити нам світле майбутнє на планеті Земля?
Перша й найбільш очевидна межа всім нам добре відома.
Зараз, коли температура вища,
ніж це було в часи зародження цивілізації,
є небезпека того, що ми вже перетнули
межу клімату Землі.
Імовірно, що її найбільш тривожною ознакою
є танення льодовиків.
Живучи у Швеції, Йоган це відчуває гостріше, ніж інші люди.
Коли я був малим, то, як і всі діти у Швеції, я знав,
що гора Кебнекайсе на півдні – найвища вершина країни.
Можна сказати,
що це вкорінилося в ідентичності шведських громадян.
Звісно, що… Але знаєте,
сумно усвідомлювати,
що такого більше не буде.
Південна вершина Кебнекайсе нещодавно втратила свій статус
найвищої вершини Швеції.
Площа льодовика, що формує пік гори,
зменшується зі швидкістю приблизно пів метра на рік
протягом останніх 50 років.
Те, що ми бачимо тут, у Кебнекайсе,
ще не дестабілізує планету.
Але наявність двох постійних льодових масивів
в Арктиці й Антарктиді
є важливою умовою для того, щоб планета продовжувала бути в стані,
що дав змогу розвинути знайому нам цивілізацію.
Ось чому нас так турбує
танення льодовиків,
як невеликих у Кебнекайсе,
так і більших, наприклад у Ґренландії.
Адже всі разом
вони в неймовірний спосіб охолоджують нашу планету.
Цей охолоджувальний ефект переважно й підтримував
стабільну температуру Землі протягом голоцену.
Лід на планеті відбивав необхідну кількість енергії
назад у космос.
Постійна біла поверхня, яку ми тут бачимо навколо,
відбиває назад 90–95% тепла, що надходить від сонця.
Коли ці льодовикові щити починають танути,
вони не лише зменшуються за площею,
через що їхні краї стають темними й поглинають тепло.
Ба, той факт, що на льоду утворюється рідка поверхня,
яка так кардинально змінює колір, призводить до того,
що ці льодовикові щити перестають самостійно охолоджуватися
і натомість починають нагріватися.
А це найбільш драматична критична точка
у системі Землі.
Критична точка – це межа,
після якої зміни стають незворотними.
Це можна порівняти з потягом, припаркованим на схилі,
який починає рух.
Гальма потягу нам не підкоряються,
через що він розганяється,
їде все швидше, і в якийсь момент ми втрачаємо контроль.
Ми вже втрачаємо контроль над гальмами,
які могли б запобігти таненню льодовика в Ґренландії.
Уперше я приїхав сюди у 20 років.
Це було казково…
ПРОФ. ДЖЕЙСОН БОКС ГЕОЛОГІЧНА СЛУЖБА ДАНІЇ ТА ҐРЕНЛАНДІЇ
…адже я побачив пейзажі, які до цього бачив лише в книжках.
Джейсон – один із багатьох учених у світі,
чиї спостереження й результати
стали основою для досліджень Йогана.
Сніги, що тисячоліттями накопичувалися в Ґренландії,
сформували купол із льоду
завтовшки 3 кілометри. І знаєте, угорі, в атмосфері,
там дуже холодно.
Через танення поверхня льодовика
опускається в тепліше повітря,
що прискорює танення.
Що більше він тане,
то холоднішим має ставати клімат, аби компенсувати ці зміни.
Але для Ґренландії клімат надто теплий уже зараз.
На сьогодні Ґренландія вже перетнула свою межу,
за якої в секунду тане 10 000 кубічних метрів льоду.
Це середня частота танення.
І вона продовжуватиме збільшуватися,
якщо клімат ставатиме теплішим.
Тож чи вже втратили ми Ґренландію?
Очевидно, так.
Якщо клімат Землі не стане значно холоднішим,
танення льодовика Ґренландії неминуче продовжиться.
Трагічність критичної точки полягає в тому,
що після натискання кнопки процес уже не зупинити.
Він запускається, і все. Не можна сказати:
«Упс! Я зрозумів, що не варто розтоплювати льодовик Ґренландії.
Відмотаймо назад».
Але тепер уже пізно.
Після критичної точки можна потрапити в незворотну точку,
у якій ви змусите планету
безповоротно змінити стан,
що в нашому випадку
забезпечує існування людства.
Якщо розтане льодовик Ґренландії,
рівень моря по всьому світу збільшиться на 7 метрів.
Уявіть світ, у якому рівень моря не стабільний,
а змінний.
Підвищення рівня моря
загрожує сотням прибережних міст.
Адже стабільний рівень моря
був украй важливим для розвитку цивілізації.
Наше майбутнє може бути схожим на «Скаженого Макса».
Але ґренландський льодовик не єдиний на Північному полюсі.
У нього є більший близнюк на півдні Землі.
Ще не так давно
вважалося, що Антарктида була
стійкою системою.
Це був льодовиковий щит, на який мало вплинула зміна клімату.
Але тепер це кардинально змінилося.
Зараз в Антарктиді ми спостерігаємо прискорене зменшення маси
і площі льоду, потоки якого течуть в океан.
Якщо повністю розтане західна Антарктида,
рівень моря зросте на 5 метрів чи більше,
а якщо східна – це число збільшиться вдесятеро,
тобто рівень моря підвищиться на всі 50 метрів.
Рікарда – одна з колег Йогана.
Вона вивчає, як критичні точки взаємодіють між собою.
Варто наголосити,
що все в системі Землі взаємопов’язано.
Якщо одна частина кліматичної системи
перетне критичну точку,
це підвищує ймовірність того,
що інші частини системи також перетнуть цю критичну межу.
Це схоже на ефект доміно.
Якщо завалити одну плитку,
заваляться й усі інші по ланцюжку.
Зрозуміло одне: якщо глобальне потепління триватиме,
підвищиться ризик того,
що системи Землі перетнуть критичні точки.
Перетинаючи критичні точки, ми запускаємо незворотні зміни.
Вони передбачають, що планета з нашого друга
перетвориться на кулю, яка гаситиме стрес,
всмоктуючи вуглекислий газ,
поглинаючи тепло й удари.
Через це вона перетне точку, за якої посилиться нагрівання,
і стане ворогом.
Потепління клімату відбувається унаслідок викиду парникових газів.
Саме через гази від діяльності людей
ми й досягли глобальної критичної точки.
Задовго до появи людей
середня температура Землі точно регулювала
концентрацію вуглекислого газу в атмосфері.
Протягом голоцену
концентрація була відносно однаковою.
ПЕРІОД (РОКИ)
Але з промисловою революцією все змінилося.
У 1988 році ми досягли викидів в 350 частин на мільйон
вуглекислого газу в атмосферу Землі.
Тоді ми й перетнули межу.
З того часу ми ризикуємо спричинити зміни,
що призведуть до стрімкого потепління.
Якщо концентрація вуглекислого газу
в атмосфері перевищує значення 350 PPM,
ви потрапляєте в небезпечну зону.
Тож 350 частин на мільйон — це, за словами Йогана, перша межа,
яку ми вже давно перетнули.
Зараз ми досягли точки, за якої концентрація вуглекислого газу в атмосфері
становить 415 частин на мільйон.
І вже бачимо наслідки перебування
усередині небезпечної зони межі клімату:
ми спостерігаємо збільшення частоти засух,
періодів аномальної спеки, повеней,
пришвидшення танення льоду,
розморожування вічної мерзлоти, а ще підвищення частоти лісових пожеж.
Попереду нас чекає друга межа.
Ми швидко наближаємося до відмітки в 450 частин на мільйон вуглекислого газу.
Небезпечну зону планетарних меж
установлює діапазон невизначеності в науці.
Сьогодні ми говоримо, що діапазон невизначеності в науці
лежить у межах 350 PPM,
тобто межі між безпечною й небезпечною зонами,
до 450 PPM,
тобто переходом із небезпечної зони в зону високого ризику.
Якщо перейти в зону високого ризику,
незворотні критичні точки будуть імовірнішими чи навіть неминучими.
І це ще скромна оцінка, зважаючи на те,
що ми повсюди бачимо ознаки критичних точок.
Простими словами,
планетарна межа клімату – це потепління на 1,5 градуса Цельсія.
І це просто свідчить про те,
що ми дуже ризикуємо, якщо дозволимо собі
перетнути межу в 1,5 градуса.
Зараз ми на відмітці 1,1, але швидко рухаємося до 1,5.
Тому єдиний спосіб не перетнути планетарну межу клімату,
який у нас є, –
відмовитися протягом 30 років від видобування корисних копалин.
Хоча тема глобального потепління набула розголосу в ЗМІ,
Йоган знав, що це просто частина більшої картини,
адже стабільність нашої планети залежить не тільки від клімату.
Знадобилися додаткові дослідження й докази,
аби прийти до висновку, що в біосфери планети є ще чотири межі.
Чотири межі для життя на планеті Земля.
Це, зокрема, рельєф місцевості.
З чого складається біом Землі?
З трьох тропічних лісів, змішаного лісу,
тайги,
луків
і боліт.
Друге – це біорізноманіття.
Тобто всі види на суші й у воді.
І третє – це, звісно, циркуляція води.
ПРІСНА ВОДА
Останнє – це поживні речовини…
ПОЖИВНІ РЕЧОВИНИ
…які вкрай необхідні для функціонування біосфери,
як-от азот і фосфор.
Перша з меж біосфери – це склад середовища існування Землі.
Вона стосується того, як ми змінюємо ці середовища існування.
Ми швидко наближаємося до критичної точки
на одній із найбільших територій незайманої природи.
В Амазонії.
Карлос Нобре десятиліттями вивчав
роль тропічних лісів у підтриманні стабільності нашої планети.
Він першим забив тривогу.
КАРЛОС НОБРЕ УНІВЕРСИТЕТ САН-ПАУЛУ
Ще в 1971–72 роках я бачив незайману Амазонію.
Я бачив ліс
і річки.
Я плавав у Ріо-Неґро з піраньями, і нічого зі мною не сталося.
З того часу величезні ділянки Амазонії було розчищено
для вирощування тварин і сої.
Карлос з’ясував, що такі дії можуть спричинити
незворотні зміни в усьому, що нас оточує.
У 1998 році ми запустили наймасштабніший науковий експеримент
у тропічному лісі за всі часи.
Багато веж звели в тропічному лісі,
щоб вивчити, як він формує власний клімат.
Дані показали, що значна площа тропічного лісу потерпає від засухи.
В Амазонії сухий сезон триває щонайбільше три місяці.
Але через глобальне потепління
і виродження лісів унаслідок діяльності людини,
тобто сільського господарства,
сухий сезон збільшується на шість днів
кожне десятиліття, починаючи з 1980-х.
Через зменшення й фрагментацію площі лісу
його здатність рециркулювати воду
і викликати дощ у сухий сезон знижується.
Якщо сухий сезон триватиме понад чотири місяці,
дерева в джунглях загинуть, і їх замінить савана.
Це явище називається «саванізація».
Уже є ознаки того, що частини Амазонії змінюються.
Якщо вирубування лісів перевищить 20–25% їхньої площі,
то з посиленням глобального потепління
ми, імовірно, будемо спостерігати незворотний процес саванізації,
що зачепить 50–60% усієї площі амазонського лісу.
Ми вже втратили близько 20% тропічного лісу Амазонії.
Через це Амазонія може перетворитися
з друга нашої планети в її ворога.
Коли джунглі перетворюються в савану, гине багато дерев,
а вуглекислий газ викидається в атмосферу.
Карлос підрахував, що Амазонія може вивільнити
200 мільярдів тонн газу протягом наступних 30 років.
Це еквівалентно об’єму вуглекислого газу, викинутому у світі
протягом останніх п’яти років.
Ми дуже близько до критичної точки.
Але чи намагаємося ми вирішити кліматичну кризу?
Чи прагнемо ми залишити вуглекислий газ у лісі
або ж нам усе одно?
Є причина для тривоги з цього приводу.
Адже ми продовжуємо розширювати сільськогосподарські угіддя,
вирубуючи тропічні ліси зі швидкістю,
що ставить під загрозу всю систему.
І справа не лише в тропічних лісах.
Усі дерева відіграють неабияку роль у підтриманні стабільності планети.
Адже втрата навіть 25% площі світового лісового масиву
може призвести до катастрофічних наслідків.
Ми вже зайняли 40%.
Ми перебуваємо в небезпечній зоні цієї межі.
Ще один серйозний наслідок вирубування лісів – скорочення
біорізноманіття.
Біорізноманіття – це друга межа біосфери,
завдяки якому можливе наше процвітання на планеті Земля.
Але ми його не цінуємо.
Масштаби та швидкість погіршення стану природи…
Д-Р ЕНН ЛАРІҐОДЕРІ ПЛАТФОРМА З БІОРІЗНОМАНІТТЯ
…безпрецедентні в історії людства.
Енн Ларіґодері – еколог,
яку турбують ознаки навколо.
По всьому світу
ми бачимо занепад природи.
Один мільйон видів рослин і тварин
з приблизно восьми мільйонів перебувають під загрозою зникнення.
Якщо ця негативна тенденція продовжуватиметься,
це може призвести до шостого масового вимирання.
Лише за 50 років
людство знищило 68% популяції диких тварин у світі.
Очевидно, що ми перебуваємо в епіцентрі кризи біорізноманіття.
Утрата основи життя,
цього біорізноманіття загрожує і нашому життю на планеті Земля.
Через нинішню тенденцію скорочення біорізноманіття
ми просто не зможемо прогодувати всю планету.
Адже для цього має правильно функціонувати екосистема.
На Батьківщині Йогана сталась одна історія,
яка дуже його вразила.
Я прочитав у газеті про вчених із Великобританії, які приїхали у Швецію,
щоб украсти підземних джмелів.
Я прочитав, що вони прокралися вночі
і просто забрали цю сотню джмелів,
щоб вивезти їх у Великобританію
і врятувати те, що вони фактично зруйнували.
По всій Європі
підземні джмелі є основними запилювачами продовольчих культур.
Але до 1990-х років у Великобританії цей вид було визнано таким, що вимер.
Тож у нас
є країна, що була вимушена поїхати в іншу країну,
щоб викрасти деяких запилювачів
для функціонування своєї екосистеми.
Ось тоді для мене
це був момент усвідомлення,
що все дуже серйозно.
Близько 70% сільськогосподарських культур
певним чином залежать від запилення комахами.
Але через збільшення площі засівання монокультури
різко скорочується популяція комах.
Іронічно, що глобальне виробництво харчових продуктів
фактично зводить нанівець основи, на яких ґрунтується ця індустрія.
Це був не тільки доказ однієї з основ
дослідження біорізноманіття, за якої ми маємо захищати
біорізноманіття не лише через красу
чи моральну відповідальність із боку одного виду, тобто людства,
перед іншим, як-от флора й фауна.
Ні, це набір інструментів для функціонування нашого суспільства.
Це фундаментальний фрагмент головоломки:
виробляти продукти й при цьому мати чисте повітря, воду,
поглинання вуглецю та відновлення поживних речовин.
Учені спробували розрахувати вигоду
від комах, які просто виконують
велику кількість повсякденних дій,
різних для кожного виду.
Але їхню цінність неможливо обчислити, доки вони раптово…
не зникнуть.
Планета не зможе функціонувати без комах.
І звісно ж, погіршення стану природи не обмежується лише комахами.
Ми витіснили дику природу, розширивши сільськогосподарські угіддя
на більшу частину придатної до життя території Землі.
Сьогодні серед усіх пташок на планеті
тільки 30% є дикими.
І серед усіх ссавців на планеті
дикі види складають лише 4% за вагою.
Тож де пролягає межа біорізноманіття?
Яку ще частину природного світу
ми можемо втратити, перш ніж занепаде наше суспільство?
Існує багато критичних точок
для природного світу.
І їх важко застосувати
до планетарних меж, особливо до біорізноманіття.
Адже життя дуже складне.
Єдину межу природної катастрофи може бути складно визначити
через складність самої природи.
Але зрозуміло одне:
ми вже давно перетнули цю межу.
Ми вже давно в червоній зоні.
Ми дійшли до небезпечної точки,
коли на Землі зникають види та руйнується її екосистема,
тому необхідно зупинити скорочення біорізноманіття
якомога швидше.
Настав час поставити ціль
на 2021–2022 роки.
Тобто на початок цього десятиліття.
Ми маємо прагнути до нульових утрат природних ресурсів.
Значення максимально допустимого потепління в 1,5 градуса Цельсія
буде нульовою втратою природних ресурсів.
Третя межа біосфери пов’язана з циркуляцією води на планеті.
Адже це ще один основоположний фактор,
від якого залежить людство.
Чи знаєте ви, що для однієї людини
потрібно близько 3000 літрів прісної води на день,
аби вижити?
Здається, чому так багато? Аж 3000 літрів? Як це може бути правдою?
Так, для пиття й особистої гігієни потрібно 50 літрів.
Забезпечені люди використовують десь сотню літрів
для прання чи домашніх справ,
а для промисловості потрібно ще 150. І це вже виходить 300.
Але решта, тобто 2500 літрів, потрібна для їжі.
Ця прісна вода необхідна для вирощування всього,
що ми їмо зі своїх тарілок.
Прісна вода має особливе значення для Йогана.
Це був предмет його докторської
і багаторічних досліджень у напівзасушливих регіонах Африки.
Десь від світанку й до заходу сонця
я прогулювався та неймовірно пітнів,
займаючись збором даних,
тобто зразків ґрунту,
і виконуючи вимірювання вологості ґрунту.
Я збирав дані про швидкість вітру й опади.
Я виміряв величезну площу листви… Ви навіть не уявляєте,
як скрупульозно вчений повинен вимірювати квадратні міліметри
розмір усіх листочків на рослині.
Такі деталі були необхідні, щоб відповісти на глобальніше запитання:
скільки потрібно води, аби прогодувати весь світ?
Коли я отримував ступінь магістра,
мені здавалося, що води достатньо.
Але є і зворотний бік медалі.
Чи є якийсь глобальний поріг об’єму прісної води,
перевищивши який система почне руйнуватися?
Ми просканували всі басейни річок у світі,
а далі визначили мінімальний об’єм стічних вод
який має бути в певної річки,
щоб підтримувати достатню вологість,
забезпечувати процвітання екосистеми,
гарантувати запас води й функціонування басейнів річок.
Об’єм води, який зараз забирається з річок,
є причиною, через яку існує загроза їх висихання.
У цілому, як показує наша оцінка,
запас прісної води ще поза ризиком,
але ми швидко наближаємося до небезпечної зони.
Останньою межею біосфери
є циркуляція поживних речовин, як-от азоту й фосфору.
Це вкрай важливі компоненти всього живого,
основні складові добрива.
Йоган особисто побачив наслідки від збільшення їх використання.
У дитинстві літні канікули він проводив на острові в Балтійському морі.
Ми полюбляли рибалити.
Найчастіше я ловив рибу зі своїм найліпшим другом Андерсом
і молодшим братом Нікласом.
Ми втрьох часто могли пообіцяти
моїм батькам
принести на вечерю риби,
а потім піти й просто зловити її.
Жадаючи пригод,
ми виходили на одну-дві морські милі у відкрите Балтійське море,
де можна було руками ловити тріску.
Тоді в мене краще за інших виходило чистити рибу.
Тому вже за годину доводилося кидати рибалили,
адже в нас було стільки риби, що ми мусили її різати на місці,
аби мати змогу принести її додому.
Чайки нас би просто проковтнули,
адже в човні в нас
було дуже багато шматочків риби, які я відрізав,
щоб усе помістилося.
У дитинстві це були неймовірні переживання.
І за кілька десятиліть ситуація кардинально змінилася.
Адже ніхто вже не намагається спіймати тріску у відкритому морі,
бо фактично там нічого немає.
До речі, усе виглядає так само, як і в 1970-х, 1980-х,
якщо поглянути під одним кутом.
Але під іншим кутом усе геть інакше.
У дитинстві Йогана Балтійське море було здоровим середовищем,
де домінувала хижа риба, як-от тріска.
Хоча риби стало менше через надмірне виловлювання,
однак насправді добрива, які було змито з найближчих полів,
призвели до катастрофи в Балтійському морі.
Тепер це найбільш забруднене море у світі.
Коли на планеті є чимало схожих на Балтійське море прикладів,
варто серйозно замислитися,
адже це сигналізує про те,
що вся планета
поступово втрачає свою стабільність і починає слабшати.
Єлена Беннет спеціалізується на вивченні впливу поживних речовин на екосистему.
Ми видобуваємо з повітря азот і хімічно перетворюємо у форму,
у якій його можна використовувати для рослин.
А фосфор ми просто викопуємо із землі. Тобто добуваємо.
Ми розробили хімічні методи чи способи видобування фосфору,
які є значно ефективнішими,
і фактично збільшили у два, три
або навіть чотири рази
виробництво харчових продуктів у світі.
Це неоціненне рішення в умовах росту населення,
але ми звикли використовувати значно більше добрив,
ніж можуть засвоїти рослини.
Невикористані речовини вимиваються в ріки,
надмірно удобрюючи їх теж. Цей процес називається евтрофікацією.
Ми спостерігаємо цвітіння водоростей,
що схоже на синьо-зелене шумовиння на поверхні ставка.
Часто це все страшенно смердить,
адже це гниють водорості.
Під час їх розпаду вивільнюється кисень.
Унаслідок зменшення об’єму кисню змінюється хімічний склад
осадів на дні ставка, через що виділяється більше фосфору.
Незабаром після прояву евтрофікації ставок немов говорить:
«Чудово, зараз буде вам ще гірше».
Тож створюється цикл із позитивним зворотним зв’язком,
за якого формується все більше фосфору,
що потрапляє в ставок і підтримує такий його стан.
Така сама проблема евтрофікації
спостерігається в океані,
коли ми отримуємо мертві зони
від цих поживних речовин.
Такі мертві зони вже є
у кількох сотнях місць у різних частинах світу.
Евтрофікація океану могла стати основною причиною
одного з п’яти попередніх періодів масового вимирання.
Сьогодні деякі мертві зони розкинулися
на десятки тисяч квадратних кілометрів.
Надмірне використання фосфору й азоту є найменш дослідженим,
однак це впливає на біосферу чи не найкритичніше.
Ми вже глибоко занурилися в небезпечну зону.
Ми вже перетнули межу для поживних речовин.
Ми рідко думаємо про це.
Однак ми повинні ставитися до цієї межі значно серйозніше, ніж зараз.
Поживні речовини, вода, ліси,
біорізноманіття та клімат.
Це 5 основних компонентів,
які підтримують стабільність нашої планети
і дають зможу нам виживати.
Але Йоган і його колеги знають, що це ще не повна картина.
Вони ще не врахували маловідому драму,
що розігрується в океанах.
Вона може мати значно більший вплив на стабільність планети, ніж усе інше.
Під час викиду CO2 в атмосферу
близько третини цих газів потрапляє в океан.
Террі Г’юз багато років тісно співпрацював із Йоганом.
Це змінило хімічний склад океану,
рівень pH,
тому його середовище стало менш лужним і більш кислим.
Звідси й назва «закислення океану».
Коли вуглекислий газ розчиняється у воді,
утворюється карбонатна кислота.
Найбільш вразлива холодна вода.
За останні кілька десятків років
кислотність світового океану підвищилася на 26%.
І якщо концентрація вуглекислого газу в атмосфері буде так само високою,
закислення океану продовжиться.
Кислота у воді вступає в реакцію з хімічними сполуками карбонат-іонами,
зменшуючи їхню концентрацію.
Це впливає на різні види організмів,
особливо на ті, яким для формування скелета потрібен карбонат.
Це, наприклад, молюски, устриці, мідії.
Закислення океану має зловісну історію.
Глобальні зміни кислотності океану,
його рівня pH можуть призводити до масового вимирання.
Ми неодноразово спостерігали це в геологічному літописі.
Тому маніпуляції
з кліматом планети – це гра з вогнем
з точки зору непередбачуваних наслідків
виходу за планетарні межі
на недосліджену територію.
Поки ще ми перебуваємо в безпечній зоні закислення океану,
але ризикуємо перейти в небезпечну зону
і спричинити катастрофічне масове вимирання.
Хоча Земля є складною структурою,
Йоган із колегами визначили всього дев’ять систем,
що підтримують її стабільність.
Але вони ще не з’ясували,
де пролягають межі двох із них.
Перша – це класифікація антропогенних забруднювачів.
Ми їх називаємо новими сполуками, куди входять
ядерні відходи, стійкі органічні забруднювачі,
а також важкі метали
і мікропластик.
Люди створили 100 000 нових матеріалів,
які можуть катастрофічно взаємодіяти із зовнішнім середовищем.
Наразі неможливо обчислити цю межу.
Нам просто невідомий
довготривалий кумулятивний вплив цих забруднювачів.
Але більшість із них можуть спричинити глобальну дестабілізацію,
якщо їх не контролювати.
Є одна форма забруднювача, яка вже глобально впливає на планету,
при чому настільки сильно, що має свою межу.
Аерозолі – це частинки в атмосфері.
Це часточки, що забруднюють повітря.
АЕРОЗОЛІ
75% забруднення аерозолями пов’язано зі спалюванням видобувного палива.
Це схоже на туманне небо,
адже вони перехоплюють сонячне світло та розсіюють його, як дзеркала.
Вони спричиняють планетарне затемнення.
Вірабхадран усе життя вивчав
повітря довкола нас і над нами.
Аерозолі впливають на клімат і в інший спосіб.
Поглинаючи світло, що є основним джерелом енергії
і підтримання температури планети, ці аерозолі викликають її охолодження.
Коли кліматологи, як я, заявляють, що аерозолі охолоджують планету,
маскуючи глобальне потепління, може здатися, що це добре.
Але, на жаль, це не так.
Через це маскування
ми не бачимо повну картину впливу парникового ефекту.
Цей охолоджувальний ефект від аерозолів
маскує близько 40% наслідків глобального потепління.
І за це ми платимо високу ціну.
Щороку через забруднене повітря вмирає понад сім мільйонів людей,
а тривалість життя кожного з нас скорочується в середньому на три роки.
Учені ще не визначили, де проходить межа для забруднення повітря.
Зважаючи на сім із половиною мільйонів смертей
від цих часточок, я б сказав,
що ми вже перетнули межу для аерозолів.
І остання дев’ята межа – це озоновий шар.
Цю межу вирізняє від інших те, що тільки тут
ми рухаємося в правильному напрямі.
Озон вловлює
шкідливе ультрафіолетове випромінювання, яке безпосередньо впливає
на нашу ДНК та викликає смертельні захворювання, як-от рак шкіри.
Ось чому після відкриття озонової діри над Антарктидою
у 1980-х роках
усі так панікували.
Відкриття озонової діри,
появу якої спричинили викиди в атмосферу хімічних сполук,
змусило країни відмовитися від таких речовин.
Неймовірно, як вдалося перетворити попередження науковців
у політичні дії.
Це перший і єдиний приклад того,
що ми все-таки можемо керувати всією планетою.
Ми можемо повернутися в безпечну зону
навіть у тому разі, якщо ми давно перейшли
у зону високого ризику для планетарних меж.
Спостерігати за цим було неймовірно.
Учені підняли тривогу, і світ відреагував.
Завдяки Йогану та його колегам
ми тепер знаємо, що планета має дев’ять меж,
поза якими лежать певні ризики.
Поки що ми перебуваємо в безпечній зоні для озонового шару,
закислення океану та прісної води.
Нам ще не відомо, наскільки близько ми до небезпечної зони
для повітря, забрудненого новими сполуками.
Але найгірше, що ми вже перетнули
щонайменше чотири межі з дев’яти:
для клімату, лісів, поживних речовин і біорізноманіття.
Зараз ми перетинаємо незворотні критичні точки,
унаслідок чого Земля може настільки небезпечно змінитися,
що не зможе підтримувати нашу цивілізацію.
Наші сьогоднішні спостереження підтверджують структуру планетарних меж.
Ми бачимо чіткі докази цього твердження,
бо перебуваємо в небезпечній зоні клімату, зоні високого ризику
утрати біорізноманіття,
ми спостерігаємо підвищення частоти засух і пожеж
в Австралії й Амазонії, негативний вплив на тропічні ліси,
пришвидшення танення льоду, катастрофічний стан коралових рифів.
Для вчених, які стали свідками таких планетарних змін,
ці втрати – це більше, ніж цифри.
Террі Г’юз усе своє життя вивчав коралові рифи.
Знебарвлені корали дуже-дуже хворі.
Корали знебарвлюються, коли вода стає надто теплою,
що відбувається частіше й інтенсивніше
через глобальне потепління.
За екстремально високих температур,
як у періоди масового вимирання в останні десятиліття,
вони можуть загинути дуже швидко,
тобто зваритися.
Наслідки знебарвлення в десять разів масштабніші,
ніж від найекстремальнішого тропічного циклону 5-ї категорії.
Тобто масштабніші за розміром впливу
і частотою виникнення.
Террі вивчає Великий бар’єрний риф,
найбільшу систему рифів у світі.
Раніше знебарвлені ділянки траплялися локально й рідко,
але за останні два десятиліття
потепління морської води сприяло поширенню цього явища.
Три з п’яти найбільших подій знебарвлення
відбулися протягом останніх п’яти років.
Нас турбує скорочення проміжків
між двома подіями знебарвлення.
Ми вже бачили два перших послідовних знебарвлення
Великого бар’єрного рифу
два літа поспіль у 2016 і 2017 роках.
Ці проміжки вкрай важливі для відновлення коралів.
Половина коралів рифу вже загинула.
Террі займається аерофотозйомкою,
щоб зафіксувати масштаби кожного знебарвлення.
Під час аерофотозйомки
ми летимо якомога повільніше та нижче,
щоб роздивитись окремі корали й оцінити,
скільки їх уже стали безбарвними.
Усі корали знебарвилися.
Так, це погано.
Знебарвлений риф можна побачити за кілька кілометрів,
бо він практично світиться від великої кількості білих коралів.
У мене тут широкий гребінь, і майже все безбарвне.
Було проведено п’ять таких зйомок,
я керував останніми трьома
у 2016, 2017 та 2020 роках.
Я сподівався, що мені ніколи не доведеться займатися цим,
бо я побачив болючу правду.
Вибачте.
Наближається майбутнє,
у якому Великий бар’єрний риф
стане кладовищем коралів.
Спеціалісти з моделювання клімату говорять
нам, біологам,
що викиди звичного об’єму вуглекислого газу
щоліта призводитимуть до послідовного знебарвлення коралів
до кінця цього століття.
Ми перетнули критичну точку знебарвлення коралів.
Науковці та мої колеги-екологи
уже кілька десятиліть говорять про глобальне потепління.
І дуже сумно, що до нас не дослухаються.
Мене це сердить.
Я не впадаю в депресію, я серджуся.
І я маю причину бути розчарованим,
адже наукова чітко говорить
про наслідки протягом останніх 30 років,
але ми досі рухаємося не туди.
Я хочу, щоб ви панікували.
Щоб ви відчули страх, який я переживаю щодня,
і нарешті почали діяти.
Щоб ви діяли, ніби в кризовій ситуації.
Я хочу, щоб ви діяли, ніби ваш будинок палає,
адже так і є.
Пожежі в Австралії вирували місяцями
і майже знищили східне узбережжя…
У 2020 році в Австралії було пекельне літо.
Наш єдиний вихід –
пробиратися крізь повалені дерева та полум’я.
Через рекордно високу температуру й місяці сильної засухи
було спалено 20 мільйонів гектарів землі.
Люди бояться, що це стане новою нормою.
Але науковці говорять, що поняття норми просто не буде.
Даніелла Тейшейра вивчає какатоїсів буроголових –
одних з найбеззахисніших пташок в Австралії.
Какатоїси буроголові підпускають до себе дуже близько.
Вони вивчать вас, і в місцях, які ви часто відвідуєте,
пізнають вас іще краще,
тож ви зможете підійти й сісти під деревом, де вони їдять,
і познайомитись особисто.
Щойно це стало безпечним,
Даніелла повернулася в одне з основних місць дослідження
на острові Кенгуру на півдні Австралії.
Зараз лютий, період гніздування какатоїсів.
Немає жодних ознак дикої природи.
Нічого не лишилося.
Це схоже
на масову бійню.
Я дивлюся, але не впізнаю тут нічого.
Це не схоже на моє звичне місце,
усе виглядає геть інакше.
Так, останні чотири роки я працювала
саме на цьому місці, тож…
Складно повірити, що воно так змінилося. На цьому місці…
Здається, ніби щоночі тут вирувала буря.
Зараз би в нас тут були пташенятка.
Серце кров’ю обливається.
Господи.
Я дуже добре знаю це гніздо.
Жахливо бачити це в такому стані.
Усе, що лишилося, –
обгорілий шмат залізного кільця на землі.
Щоб захистити дерева з гніздами, ми клали на них ці залізні кільця.
Щоб завадити опосумам
нападати на пташенят.
Просто погляньте навколо, на ці залізні кільця
на землі.
Цього не вистачило, щоб їх урятувати.
Це екологічна катастрофа. Безсумнівно.
Степові пожежі 2020 року були найбільш руйнівними
в історії Австралії.
Учені-кліматологи говорили про такі події
вже давно…
Д-Р ДАНІЕЛЛА ТЕЙШЕЙРА УН-Т КВІНСЛЕНДА
…і ми очікували, що це може статися,
але, як мені здається, ніхто не думав, що це буде так скоро
або так серйозно.
Учені підрахували,
що внаслідок пожеж загинули або були переміщені 3 мільярди тварин.
1,43 мільйона ссавців,
2,46 мільярда рептилій,
180 мільйонів птахів
і 51 мільйон жаб.
Це просто величезні цифри
з неабиякими наслідками.
Я не знаю, як це осягнути.
Не з цим повинні мати справу захисники природи.
Думаю, це тривожний сигнал.
Ці жахливі літні пожежі показали, як це впливає на нас сьогодні
і що це матиме довготривалі наслідки.
І куди йому йти?
Ми перетнули межу клімату, що спричинило ці пожежі та знебарвлення коралів.
І саме знищення природи стало основною причиною
масштабної дестабілізації планети,
а саме пандемії COVID-19.
Вона вплинула на життя всіх людей.
Пандемія COVID-19 завдала удару всій планеті,
до якого ми були не готові.
Медичні служби були перевантажені,
а світова економіка обвалилася.
ВІТАЄМО НА ВУЛИЦІ КАРНАБІ
Багатьох здивувало,
що Всесвітня організація охорони здоров'я попереджала про це завчасно.
Це було просто питання часу.
Д-Р МАРІЯ НЕЙРА ВООЗ
Ми нищили природу, нищили наші екосистеми.
Ми дуже агресивно ведемо сільське господарство.
Займаємося дуже масштабним вирубуванням лісів.
Крім того, той факт, що ми живемо в дуже забруднених містах
з надвисокою щільністю населення,
разом з іншими чинниками посприяв розвитку
ідеального сценарію для поширення нового вірусу.
Зоонози виникають і поширюються серед людей,
коли знижується стійкість природи.
Пандемії спричиняє нездорова природа.
Передавання хвороб
відбувається лише з деякими видами та за певних обставин,
коли ми агресивно втручаємося в їхнє середовище існування.
Тож здоров’я людей, тварин і навколишнього середовища
дуже тісно пов’язано.
Ми можемо впливати на природу,
якщо це її не знищує
і не руйнує екосистеми,
у яких можуть жити інші види.
Пандемія COVID-19,
на мою думку, змусила нас уперше задуматися над тим,
що, Господи, десь на планеті щось пішло не так,
воно неочікувано вплинуло на світову економіку
і може різко змінити життя кожної людини.
Виникнення COVID-19
стало попередженням про те, що з планетою не все гаразд.
Але ми також отримали можливість
змінити напрямок розвитку.
Тепер, коли Йоган і його колеги ввімкнули для нас фари,
ми можемо чітко розгледіти межі.
Ми можемо побачити, як повернутися в безпечну зону,
щоб мати надію на стабільне майбутнє.
Адже це можливо.
Це вже не питання економічного росту тут
і зменшення впливу на навколишнє середовище там.
Ні, тепер ми маємо побудувати нову модель розвитку
задля стабільності,
і дати змогу планеті направляти нас.
Першочергово необхідно досягти нульового рівня викидів вуглецю
і досягти максимально низької стабільної температури у світі.
Ми ще можемо уникнути підвищення на два градуси.
І навіть на 1,5.
Хоча ця можливість
і неймовірна.
Після початку промислової революції
викиди вуглекислого газу становили 2400 мільярдів тонн.
Щоб не перевищити поріг в 1,5 градуса,
ми маємо викидати на 300 мільярдів тонн менше.
Якщо ми продовжимо викидати 40 мільярдів тонн щороку,
то досягнемо межі за сім років.
Звісно, ми не можемо
одночасно закрити всі енергетичні компанії у світі.
Єдиний спосіб зробити це впорядковано –
змінити криву викидів просто зараз, бо так говорить нам наука.
Це наш останній шанс змінити криву.
Якого найбільшого рівня скорочення викидів
ми можемо досягти?
Немає дослідження, яке б показало, що це може бути понад 6–7% на рік,
адже 6–7% на рік – це скорочення у два рази за десятиліття.
Зменшення рівня викидів у два рази кожні 10 років
є експоненціальним темпом змін.
Кожен може тримати такий темп.
Тобто всім – вам і мені – це до снаги.
Ми можемо сказати: «Окей, відтепер я зі своєю родиною
старатимуся скорочувати викиди вдвічі кожні 10 років».
Таким чином, ви відмовитеся від видобувного палива
через одне покоління, тобто 30 років.
Це може зробити компанія, країна.
увесь світ може або ж має це зробити.
Звісно, поступова відмова від видобувного палива
стане початком нашого повернення в безпечну зону
межі клімату
і допоможе суттєво зменшити забрудненість повітря,
сповільнить закислення океану,
а також зменшить тиск на біорізноманіття.
Але нульового рівня викидів замало.
Також ми маємо скоротити рівень вуглецю,
що вже перегріває планету.
І є один ефективний спосіб зробити це:
посадити більше дерев.
Світова ініціатива з висаджування мільярдів дерев
може стати найбільш рентабельним
і досяжним засобом
вирішення кліматичної кризи.
Крім того, збільшення кількості дерев
може компенсувати поточні викиди вуглекислого газу,
рівень яких ми намагаємося скоротити
якомога швидше.
Звісно, вловлювання вуглекислого газу –
це лише одна перевага від висаджування дерев.
Шейх Мбоу багато років співпрацював із Йоганом.
Він захисник дерев.
Дерева попереджують ерозію ґрунту.
За відсутності дерев дощі йтимуть рідше.
Якщо висадити дерева на полях,
родючість полів підвищиться, як і виробництво продуктів.
Ми хочемо знову зробити дерева
центром стійкого розвитку.
Ми маємо висадити дерева всюди, де це можливо.
Висаджування дерев і відновлення природи
не тільки позитивно вплине на біорізноманіття планети,
а й допоможе стабілізувати клімат, рівень прісної води,
а також буде вигідним для виробництва харчових продуктів
та інших ресурсів, які природа безкоштовно нам надає.
Уявіть, що вперше за всю історію людства
зранку на планеті, коли ми прокинемося,
форм дикої природи буде більше, ніж коли ми лягали спати.
Ще одна, неймовірно проста трансформація,
допоможе нам лишитися в планетарних межах.
Її можете реалізувати ви і я.
Тобто кожен, хто сам вибирає те,
що він буде їсти.
Цікаво, що це несувора вегетаріанська дієта,
тобто менше червоного м’яса, більше рослинного білка,
фруктів і горіхів, а ще менше крохмалю.
Якщо дотримуватися такої дієти,
якщо всі будуть їсти здоровіші продукти,
ми зможемо повернутися в безпечну зону
не тільки для клімату, а й для біорізноманіття,
землі, води, азоту та фосфору.
Як цікаво, що здорове харчування може стати
найефективнішим способом урятувати планету.
Є ще одна життєво важлива трансформація,
що допоможе нам повернутися в безпечну зону
усіх планетарних меж.
Уявіть собі світ без відходів,
де просто немає чого викидати.
Відходи формуються умисне.
Виробляючи продукти,
ми рідко думаємо про те, як можна буде їх переробити.
Якщо замкнути цю лінійну систему в коло
та розробляти продукти з думкою про те,
що матеріали можна перероблювати,
ми б могли нескінченно використовувати ресурси.
Ми отримуємо все більше доказів, що економіка замкненого циклу
має фундаментальне значення
для забезпечення хорошого життя
для всього населення світу.
Якщо ми усунемо відходи, то наблизимося до безпечної зони клімату,
біорізноманіття, а також поживних речовин,
нових сполук і чистоти повітря.
Планетарні межі дали нам чіткий шлях.
Такі прості речі, як вибір відновлюваних джерел енергії,
споживання здорової їжі, висаджування дерев,
усунення відходів,
можуть змінити наше майбутнє на Землі.
Магія полягає в тому, що ці трансформації
допоможуть покращити наше життя просто зараз.
Навіть якщо вас не турбує стан планети,
не цікавлять питання справедливості у світі,
а більше хвилює власне життя
і проблеми вашої сім’ї,
а таке рішення, на мою думку, заслуговує поваги,
адже щодня ми долаємо труднощі життя,
однак і вам захочеться мати безпечне та робоче середовище.
Кожен із нас виграє від наявності чистого повітря,
адже ми будемо здоровіші й житимемо довше.
Ваші діти будуть здоровіші.
Повернення до планетарних меж також означає,
що ви з більшою ймовірністю
житимете в суспільстві зі стабільними ринками й робочими місцями,
а це, своєю чергою, знижує ризики конфліктів і нестабільності в регіонах.
Простими словами,
ви хочете жити в безпечному місці, а не в зоні ризику,
де все постійно змінюється.
Що ми будемо робити у 2020–2030 роки?
Зважаючи на поточні дані, я думаю,
це буде вирішальне десятиліття для нашого майбутнього.
Наше майбутнє невизначене.
Але все в наших руках.
Те, що відбудеться протягом наступних століть,
залежить від того, як ми розіграємо свої карти в ці 10 років.
Ми живемо в неймовірний час,
який, однак, вимагає від нас бути відповідальними
і діяти рішуче.
Більше не можна гаяти час.
Що б ми робили, якби завтра зранку дізналися
про астероїд, який прямує до Землі?
Певен, що ми б відклали всі справи
і зосередилися на розв’язанні проблеми.
Чого б то не вартувало.
Завдяки науці тепер зрозуміло,
що ми мусимо так само об’єднатися,
щоб вирішити нинішню планетарну кризу.
Я б сказав, що в нас більше немає екологічних проблем у світі.
Дестабілізація планети,
тобто ризик її дестабілізації – це питання безпеки та стабільності
для всього нашого суспільства.
Відповідно, це питання для Ради Безпеки.
Я вважаю, що проблему планетарних меж
необхідно зробити пріоритетною
у стратегії управління на найвищому рівні у світі,
яку розробляє Рада Безпеки ООН.
Така міжнародна реакція стала можливою, чого не бувало раніше.
Зараз відбувається дещо більше,
адже один вид, тобто люди,
настільки сильно домінуємо на планеті,
чого ми не спостерігали протягом останніх чотирьох мільярдів років.
Ми постійно спостерігаємо за нашою планетою-матінкою,
постійно слідкуємо за її станом.
Диджиталізація та гіперпов’язаність
світової науки та процесів спостережень означають,
що ми маємо комплексні знання про всю планету.
А якщо зараз ми вступаємо
у нову унікальну геологічну епоху,
яка визначається не тільки геофізично,
а й тим фактом,
що в нас є нова свідомість, вбудована в планету?
Завдяки роботам таких науковців, як Йоган Рокстрем,
ми тепер можемо бути совістю Землі, її мозком,
думати та діяти з єдиною метою –
гарантувати здоров’я та стабільність нашої планети.
Нашого ідеального дому.
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна