Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINALDOKUMENTÄR FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Man kan tänka sig att man kör i ett bergsområde,
där vägen slingrar sig uppför berget,
med en kraftfull motor som kör alldeles för snabbt.
Man kör utan strålkastare vid klippor man riskerar att köra utför.
Man vill förstås slå på strålkastarna.
Det är vad vetenskap försöker göra,
slå på strålkastarna så att vi kan se vilka risker vi står inför.
De senaste upptäckterna forskare har gjort
när de har studerat hur vår planet fungerar
är av största betydelse för oss alla.
Deras insikter är djupt oroande.
Men de ger oss också hopp,
för de visar oss hur vi kan fixa saker och ting.
En av dem som har ägnat sitt liv åt att studera de här globala problemen
kommer från Sverige.
Johan Rockström.
Det han och hans kollegor världen över har upptäckt
är kanske vår tids viktigaste vetenskapliga insikt.
Johan har gett oss hopp,
hopp om att det finns en väg ut ur den här krisen.
När ni har hört det,
kommer ni kanske aldrig att se på världen på samma sätt igen.
Det handlar inte om planeten.
Det handlar om oss. Det handlar om vår framtid.
Vi har fortfarande en chans.
Mänskligheten har fortfarande en chans till en framtid.
Det är det vackra med var vi befinner oss idag.
Vår förståelse för hur vår planet fungerar går ständigt framåt.
Vi kan nu se tydligare än nånsin
hur livets invecklade komplexitet är avgörande för vår egen överlevnad.
Biodiversitet håller på att kollapsa, och vårt klimat håller på att förändras.
Johan Rockström har fokuserat på det som håller vår planet stabil.
Vi är den första generationen, tack vare vetenskap,
att informeras om att vi kanske underminerar
planetens stabilitet och förmåga att stötta mänsklig utveckling.
Den här kommer från iskärndata.
Jag tror att det här är den viktigaste grafen idag.
Grafen är en uppenbarelse.
Den visar den globala temperaturvariabiliteten
under de senaste 100 000 åren, sen den första moderna människan.
Vi hoppade mellan plus och minus tio grader i ett årtionde.
Vi hade det helt enkelt tufft.
Det kritiska är att temperaturen stabiliserades
för bara 10 000 år sen.
TIDSÅLDER (TUSEN ÅR FÖRE NUTID)
Diagrammet visar att det här är en anmärkningsvärd,
för att inte säga mirakulöst stabil, interglacial period.
Geologer har gett den här perioden av stabilitet
sitt eget namn.
Den kallas holocen.
Holocen är anmärkningsvärd.
Det är en varm period där planetens globala medeltemperatur
varierar mellan plus och minus en grad.
Plus och minus en.
…är plus och minus en grad.
Det var det här som etablerade den moderna världen som vi känner den.
Holocens stabila temperaturer gav oss en stabil planet.
Havsnivåer stabiliserades.
För första gången,
hade vi förutsägbara årstider och pålitligt väder.
Den här stabiliteten var grundläggande.
För första gången var civilisering möjligt,
och mänskligheten drog genast fördel av det.
Vi domesticerade ris, vete, teff, majs och durra
på olika kontinenter ungefär samtidigt.
Sen ger vi oss av på civilisationsresan som vi känner den.
Det är det interglaciala skedet som har gjort det möjligt för oss
att utveckla moderna civilisationer.
Holocen är det enda tillståndet vi med säkerhet vet
kan stötta den moderna världen som vi känner den.
Sen civilisationens begynnelse,
har vi varit beroende av planetens stabila tillstånd.
Det är en planet med två permanenta inlandsisar,
forsande floder,
ett täcke av skogar,
pålitligt väder,
och ett överflöd av liv.
Under holocen,
har den här stabila planeten gett oss mat att äta,
vatten att dricka, och ren luft att andas.
Men vi har precis lämnat holocen bakom oss.
Den exponentiella ökningen av människans påfrestningar
har nu nått ett skede där vi har skapat vår egen geologiska epok.
Forskare förklarade nyligen att holocen är över
och att vi nu befinner oss i antropocen, människans tidsålder.
För vi är nu den främsta drivkraften för förändring på jorden.
Vi har omvandlat hälften av världens beboeliga mark
för att odla grödor och föda upp boskap.
Vi flyttar mer sediment och sten än alla jordens naturliga processer.
Det fiskas aktivt i mer än hälften av alla hav.
Nio av tio människor andas ohälsosam luft.
Under en enda livstid,
har vi värmt upp jorden med mer än en grad.
Det allvarligaste budskapet är kanske följande:
På bara 50 år,
har vi lyckats pressa oss ut ur ett skede
vi har befunnit oss i de senaste 10 000 åren.
Riskerar vi att destabilisera hela planeten?
Det är en ofattbar situation.
För första gången måste vi överväga risken att destabilisera hela planeten.
POTSDAMINSTITUTET FÖR KLIMATFORSKNING
Johans ambition har varit att se helhetsbilden,
att hämta kunskap från ett globalt nätverk
för att lära sig vad som håller planeten stabil.
Vilka system avgör planetens tillstånd?
Oavsett om de är fem eller trettio, vet vi inte när det började.
Vi ställde bara den öppna frågan:
"Kan vi identifiera systemen som reglerar planetens tillstånd?"
De systemen har hållit planeten i sitt stabila tillstånd under holocen.
Allteftersom vi ökar påfrestningarna, finns det en risk att de systemen
kommer att börja bryta samman, att vi bryter oss genom jordens gränser,
vilket orsakar stabiliteten vi är beroende av att kollapsa.
Jag var helt övertygad om att vi ville
utforska den här utmaningen med att definiera planetens gränser.
Kan vi identifiera en kvantitativ punkt
bortom vilken vi riskerar att trigga icke-linjära förändringar?
Det blir gränsen.
Om forskare kan definiera vår planets gränser,
kan de även ge oss färdplanen för att leda oss ut ur vår nuvarande kris?
Kan de visa oss hur vi kan undvika kollaps,
samt hur vi kan säkra vår egen framtid?
Den första, och mest uppenbara, gränsen är väl bekant för oss alla.
Med globala temperaturer varmare
än de har varit sen civilisationens begynnelse,
finns det en risk för att vi redan har överskridit klimatets gräns.
Det kanske mest oroväckande beviset
är förändringen av vår planets is.
Som svensk, är Johan mer medveten om det än de flesta.
Alla barn i Sverige får lära sig att Kebnekaises sydtopp
är landets högsta topp.
Det är nåt som är inpräglat i en svensk medborgares identitet.
Så det är självklart
med sorg som man inser att det inte längre kommer vara fallet.
Kebnekaises sydtopp förlorade nyligen sin status
som Sveriges högsta topp.
Glaciären som utgör dess högsta punkt
har krympt ungefär en halv meter per år de senaste 50 åren.
Det vi ser här på Kebnekaise
kommer inte på egen hand att destabilisera planeten.
Men att ha två permanenta inlandsisar, en i Arktis och en i Antarktis,
är förutsättningen för att planeten ska stanna i tillståndet
som har gjort det möjligt för oss att utveckla civilisationer.
Det är därför det är enormt oroväckande att se glaciärer smälta.
Det spelar ingen roll om det är en liten glaciär vid Kebnekaise,
eller om vi pratar om Grönland, för de alla bidrar
till den här fantastiska kapaciteten att kyla ner planeten.
Den här kylande effekten var grundläggande för att hålla
jordens temperatur stabil under holocen.
Isen reflekterade precis rätt mängd av solens energi tillbaka ut i rymden.
En permanent vit yta, som den vi ser här,
reflekterar 90 till 95 % av inkommande värme från solen.
När inlandsisarna börjar smälta, krymper de inte bara i storlek
så att de kringliggande områdena blir väldigt mörka och absorberar värme,
utan det samlas även vätska på isens yta.
Det förändrar färgen så avsevärt att man kan komma till en punkt
där inlandsisen övergår från att vara självkylande
till att vara självuppvärmande.
Det är den mest problematiska brytpunkten i jordens system.
En brytpunkt är en punkt
bortom vilken en förändring blir oåterkallelig.
Det är som ett tåg som står parkerat i en backe
och börjar röra sig.
Bromsarna slutar fungera,
så tåget accelererar och kör snabbare tills vi till slut tappar kontrollen.
Bromsarna som kan förhindra
att Grönlands inlandsis smälter håller redan på att sluta fungera.
Första gången jag kom hit, vid 20 års ålder,
kändes det som en dröm.
PROFESSOR JASON BOX GEUS
Jag såg landskap som jag bara hade sett i läroböcker.
Jason är en av många forskare
vars bevis och insikter var grundläggande för Johans forskning.
Ett årtusende av snöfall har samlats på Grönland
och skapat en kupol av is.
Den är tre kilometer tjock, och det är kallt där uppe i atmosfären.
När den smälter, sjunker inlandsisen ner till varmare luft,
vilket påskyndar smältningen.
Ju mer den smälter, desto svalare skulle klimatet
behöva vara för att vända smältningen.
Men dagens klimat är redan för varmt för Grönland.
Grönland har redan överskridit sin gräns.
Landet förlorar nu 10 000 kubikmeter is per sekund.
Det är den genomsnittliga förlustnivån.
Den förlustnivån kommer bara att öka ju mer klimatet värms upp.
Är Grönland förlorat?
Tydligen.
Om inte vi avsevärt kan kyla ner klimatet,
kommer smältningen av Grönlands inlandsis oundvikligen att fortsätta.
Problemet är att det som kännetecknar en brytpunkt är
att när processen väl har börjat, kan den inte stoppas.
Den tar över. Det är för sent. Man kan inte säga:
"Hoppsan. Nu inser jag att jag inte ville att Grönlands inlandsis skulle smälta.
Vi backar."
Då är det för sent.
När man överskrider brytpunkter, kan man nå en punkt utan återvändo,
där man tvingar jorden till ett läge där den glider ifrån
ett tillstånd. I vårt fall ett tillstånd som kan stötta oss människor.
Smältningen av Grönlands inlandis
skulle höja havsnivån jorden runt med sju meter.
Tänk er en värld där havsnivån inte är statisk,
där den förändras.
Hundratals kuststäder hotas av stigande havsnivåer.
Havsnivåernas stabilitet var avgörande för civilisationens utveckling.
Vi står inför en Mad Max-framtid.
Men Grönland är bara en av jordens inlandsisar,
och den verkar liten i jämförelse med sin södra tvilling.
För inte så många år sen
trodde man att Antarktis var ett motståndskraftigt system.
Det var inlandsisen som inte påverkades särskilt mycket av klimatförändringarna.
Men idag har det förändrats helt.
Idag ser vi påskyndad förlust av massa
och is i Antarktis.
Om Västantarktis smälte helt, skulle det leda till…
PROFESSOR R WINKLEMAN POTSDAMINSTITUTET FÖR KLIMATFORSKNING
…en havsnivåhöjning på fem meter.
Östantarktis massa är tio gånger så stor,
vilket kan resultera i en havsnivåhöjning på över 50 meter.
Ricarda är en av Johans kollegor.
Hon studerar hur brytpunkter kan interagera.
Det som är viktigt att betona är att allt i jordens system hänger ihop.
Om en del av klimatsystemet överskrider sin brytpunkt,
kan det med sannolikhet leda till
att andra delar av systemet också överskrider sin brytpunkt.
Man kan tänka på det som dominobrickor.
Om man välter en av dem, kan det leda till en kaskadeffekt.
Den pågående globala uppvärmningen
ökar risken att överskrida brytpunkter i jordens system.
När vi överskrider brytpunkter, lösgör vi oåterkalleliga förändringar.
Planeten skulle gå från att vara vår bästa vän,
från en position där den dämpar och minskar påfrestning,
suger upp koldioxid, tar upp värme och absorberar effekter,
till en punkt där den kan förstärka uppvärmningen och bli en fiende.
Klimatet värms upp av växthusgaser,
så det är i våra utsläpp av de här gaserna som vi hittar en global brytpunkt.
Sen långt innan människor dök upp,
spårade jordens medeltemperatur noga koncentrationen
av koldioxid i atmosfären.
Under holocen var koncentrationen relativt stabil,
TIDSÅLDER (ÅR)
men det förändrades med den industriella revolutionen.
År 1988 passerade vi 350 miljondelar
koldioxid i jordens atmosfär.
Det var ögonblicket vi överskred gränsen.
Ända sen dess har vi riskerat att trigga förändringar
som leder till skenande uppvärmning.
När man har passerat 350 miljondelar koldioxid i atmosfären,
går man in i riskzonen.
Så 350 miljondelar är den första av Johans gränser,
och vi har redan långt överskridit den.
Just nu har vi en koldioxidkoncentration
på ungefär 415 miljondelar.
Vi börjar se effekterna av att vara mitt i riskzonen
i ökad frekvens av torka, värmeböljor och översvämningar,
såväl som påskyndad smältning av is
och upptining av permafrost, och högre frekvens av skogsbränder.
Framför oss ligger en andra gräns.
Vi närmar oss snabbt 450 miljondelar.
Gränsernas riskzon definieras av vetenskapens osäkerhetsintervall.
Vår bedömning är att osäkerhetsintervallet ligger mellan 350 miljondelar,
vilket är gränsen mellan den säkra zonen och riskzonen,
och 450 miljondelar, vilket är när man går in i en högriskzon.
Om vi hamnar i högriskzonen,
blir oåterkalleliga brytpunkter troliga, om inte oundvikliga.
Det här är en konservativ uppskattning,
med tanke på att tecknen på brytpunkter finns överallt omkring oss.
I enkla termer, ligger planetens klimatgräns
på 1,5 graders uppvärmning.
Det finns många bevis för
att vi tar en enorm risk om vi tillåter oss gå över 1,5 grader.
Vi ligger på 1,1 och går snabbt mot 1,5.
Vår enda chans att hålla oss inom planetens klimatgräns är om vi
når en världsekonomi fri från fossila bränslen inom 30 år.
Det målet för den globala temperaturen må ha skapat stora rubriker,
men Johan visste att det bara var en del av helhetsbilden.
För vår planets stabilitet hänger på mer än bara sitt klimat.
Mer forskning och bevis behövdes läggas fram
för att dra slutsatsen att vi också har fyra biosfärgränser,
gränser som finns i den levande jorden.
De inkluderar hur landet ser ut.
Hur ser sammansättningen av biomer ut?
I de tre regnskogarna?
I de tempererade skogarna?
I de boreala skogarna?
I gräsmarkerna?
I våtmarkerna?
Den andra är biodiversitet,
alla arter i vatten och på land.
Den tredje är blodomloppet, vattnets kretslopp.
SÖTVATTEN
Slutligen injiceringen av näringsämnen
som är grundläggande för att den levande biosfären ska fungera,
alltså kvävets och fosforns kretslopp.
Den första biosfärgränsen, sammansättningen av livsmiljöer,
avser hur vi nu förändrar de naturliga livsmiljöerna.
Vi närmar oss snabbt en betydande brytpunkt
i en av planetens största återstående vildmarker:
Amazonas.
Carlos Nobre har studerat
regnskogens betydelse för planetens stabilitet i årtionden.
Han var först att slå larm.
PROFESSOR CARLOS NOBRE UNIVERSITETET I SÃO PAULO
Mellan 1971 och 1972 såg jag Amazonas orörd.
Jag såg skogen
och floderna.
Jag brukade simma i Rio Negro med pirayorna,
men inget hände.
Sen dess har stora delar av Amazonas avverkats
för djuruppfödning och sojabönsodling.
Carlos har upptäckt att det driver oss närmare
att trigga oåterkalleliga förändringar inom mycket av det som återstår.
År 1998 inledde vi det största vetenskapliga experimentet
som nånsin har utförts i en tropisk regnskog.
Man byggde många torn i regnskogen
för att studera hur den skapar sitt eget klimat.
Data visar att stora delar av regnskogen håller på att torka ut.
I Amazonas varar torrperioden högst tre månader.
Men med global uppvärmning
och skogsförstörelse till följd av mänskliga aktiviteter,
i synnerhet djuruppfödning och sojabönsodling,
har torrperioden blivit sex dagar längre
varje årtionde sen 1980-talet.
Allteftersom skogen förminskas och fragmenteras,
försämras dess förmåga att återvinna vatten
och generera regn under torrperioden.
Om torrperioden varar längre än fyra månader,
dör träden och ersätts av savann.
Det är en process som kallas savannisering.
Delar av Amazonas håller redan på att förändras.
Om avskogningen överstiger 20 till 25%,
tillsammans med ökande global uppvärmning,
kommer vi troligen att uppleva en oåterkallelig savanniseringsprocess
som skulle kunna påverka 50 till 60% av hela Amazonas.
Vi har redan förlorat nästan 20 % av Amazonas.
Vi kan vara på gränsen till att vända Amazonas från vän till fiende.
När djungeln blir till savann, dör många träd,
och kol släpps ut i atmosfären.
Carlos har beräknat att Amazonas kan släppa ut
200 miljarder ton de kommande 30 åren.
Det motsvarar allt kol som har släppts ut världen över
de senaste fem åren.
Vi är väldigt nära brytpunkten.
Bryr vi oss om att bekämpa klimatkrisen?
Bryr vi oss om att hålla kolet i skogen?
Eller bryr vi oss inte?
Det finns skäl att vara orolig just nu.
Vi utvidgar fortfarande jordbruksmark.
Vi hugger fortfarande ner regnskogen i en takt som riskerar hela systemet.
Det är inte bara regnskogarna,
alla träd är ovärderliga för att upprätthålla stabilitet.
Så mycket att en förlust på bara 25 % av världens skogsyta
riskerar att trigga katastrofala brytpunkter.
Men vi har redan avverkat nästan 40 %.
Vi är långt inne i riskzonen vad gäller den här gränsen.
En annan stor konsekvens av avskogning är förlust av biodiversitet
i naturen.
Biodiversitet är den andra biosfärgränsen.
Den utgör grunden för vår förmåga att frodas på jorden.
Men vi behandlar den inte väl.
Naturen förstörs i en takt och en skala
som saknar motstycke i människans historia.
Anne Larigauderie är en ekolog
som är orolig över den växande mängden bevis.
Naturen håller på att försämras över hela världen.
En miljon växt- och djurarter,
av totalt åtta miljoner, är utrotningshotade.
Om vi fortsätter med den negativa trenden,
kan vi vara på väg mot ett sjätte massutdöende.
På bara 50 år,
har mänskligheten utplånat 68 % av de vilda djurpopulationerna.
Det är uppenbart att vi befinner oss mitt i en biodiversitetskris.
Att förlora allt det här livets material,
all den här biodiversiteten, hotar vårt eget liv på jorden.
Med de nuvarande negativa trenderna,
kommer vi inte att kunna mätta planeten.
Det kräver en natur som fungerar väl.
För Johan var det en historia nära hemmet som verkligen påverkade honom.
Jag läste en artikel om brittiska forskare som kom till Sverige
och stal vallhumledrottningar.
Det stod att de smög över på natten och tog hundra humledrottningar
som de skulle ta med till Storbritannien för att rädda det de hade förstört.
I hela Europa är vallhumlor viktiga pollinerare av matgrödor,
men på 90-talet förklarades de utrotade i Storbritannien.
Här har vi
ett land som känner sig tvingat att åka till ett annat land
och stjäla pollinerare för att ha ett fungerande ekosystem.
Det var ett… För mig var det
ett ögonblick då jag insåg
att det var allvarligt.
Ungefär 70 % av världens grödor
förlitar sig till viss del på insektspollinering.
Men utvidgandet av intensiv monokultur håller på att leda till
en drastisk minskning av insekter.
Det ironiska är att vår globala livsmedelsproduktion
i princip utplånar just det vår livsmedelsproduktion förlitar sig på.
Det var inte bara bevis på en av grunderna
inom biodiversitetsforskning, vilket är att biodiversitet inte är nåt
vi måste skydda på grund av dess skönhet
eller ett moraliskt ansvar från en art, människor, till en annan, flora och fauna,
utan även att det är verktygslådan för att våra samhällen ska fungera.
Det är en grundläggande del av pusslet
att få matproduktion, ren luft, rent vatten,
kolbindning och återvinning av näringsämnen att fungera.
Forskare har försökt beräkna fördelarna
insekter ger genom att sköta sina dagliga sysslor i stora antal,
där varje sort erbjuder olika tjänster.
Men deras värde är i princip oberäkneligt tills de plötsligt…
…är borta.
En planet utan insekter är inte en fungerande planet.
Minskningen är inte bara begränsad till insekter.
Vilda djur har trängts bort medan vårt jordbruk har utvidgats
över stora delar av jordens beboeliga mark.
Idag är bara 30 % av alla fåglar vilda.
Av alla däggdjur, utgör vilda arter bara 4 %.
Så, var ligger gränsen för biodiversitet?
Hur mycket mer av den naturliga världen
har vi råd att förlora innan våra egna samhällen kollapsar?
Det finns många olika brytpunkter i den naturliga världen.
Det är svårt att översätta planetens gräns i fråga om biodiversitet,
för livet är väldigt komplicerat.
En gräns för förlust av natur kan vara svår att fastställa
på grund av naturens komplexitet, men en sak är tydlig:
Vi har redan överskridit den rejält.
Vi är så djupt inne i den röda zonen.
Vi har nått en sån farlig punkt,
i fråga om att förlora arter och förstöra ekosystem,
att vi måste stoppa förlusten av biodiversitet så fort vi kan.
Det är dags att sätta upp mål
för 2021 eller 2022, för början av årtiondet.
Vi måste sträva efter noll förlust av natur.
Motsvarigheten till 1,5 grader högsta tillåtna uppvärmning skulle vara
noll förlust av natur från och med nu.
Den tredje biosfärgränsen avser planetens blodomlopp,
för sötvatten är nåt samhället är beroende av.
Visste ni att vi behöver ungefär 3 000 liter sötvatten
per person per dag för att hålla oss vid liv?
Ni tänker: "Herregud, 3 000 liter? Tre ton vatten? Hur är det möjligt?"
Vi behöver bara 50 liter för hygien och att dricka.
Vi, i den rika världen, använder ungefär hundra
för att tvätta och för våra hushållsbehov.
Industrin behöver 150, så det är 300 liter.
Men resten, 2 500 eller så, är till mat.
Det är sötvattnet vi behöver för att producera allt på våra tallrikar.
Sötvatten har en särskild betydelse för Johan.
Det var ämnet för hans doktorsavhandling
och innefattade många års forskning i halvtorra områden i Afrika.
Från soluppgång till solnedgång,
gick jag runt och svettades och samlade in data.
Jag grävde jordprofiler,
tog jordprover och gjorde markfuktighetsmätningar.
Jag fick fram vindhastighets- och nederbördsdata.
Jag har mätt upp så många blad. Ni kan inte föreställa er
hur försiktig en forskare måste vara när de mäter, i kvadratmillimeter,
storleken på alla blad på en växt.
Det var detaljerna han behövde för att besvara en mycket större fråga.
Hur mycket vatten behöver vi för att mätta världen?
Mitt preliminära svar, när jag gjorde min MSc, var:
"Det verkar finnas tillräckligt med vatten."
Men det finns en annan aspekt.
Finns det en global tröskel för sötvatten bortom vilken systemet börjar kollapsa?
Vi skannade alla avrinningsområden i världen.
Sen fastställde vi den minsta mängden
avrunnet vatten ett avrinningsområde
måste ha för att behålla fuktigheten i systemet,
så att man har blomstrande ekosystem,
bra vattentillgång och fungerande avrinningsområden.
Vattenmängden som tar från varje flod
avslöjar varför många riskerar att torka ut.
Enligt vår bedömning, är vi fortfarande
i den säkra zonen för sötvatten, men vi närmar oss snabbt riskzonen.
Den sista biosfärgränsen
involverar flödet av näringsämnena kväve och fosfor.
De är de väsentliga beståndsdelarna i allt levande,
huvudingredienserna i gödsel.
Johan har bevittnat effekterna av deras ökade användning.
Han tillbringade sina barndomssomrar på en ö i Östersjön.
Vi älskade att fiska.
Oftast fiskade jag med min närmaste vän, Anders,
och min lillebror Niklas. Och…
Så det var ofta vi tre.
Jag kunde fråga mina föräldrar:
"Vill ni ha fisk till middag?"
Sen kom vi hem med en fångst.
Ett av äventyren var att åka
en eller två sjömil ut i Östersjön
och fiska torsk med spö.
Jag var bäst på att rensa fisk, så efter en timme fick jag överge fisket
för att vi hade så mycket torsk att det enda sättet att få med den hem
var genom att rensa den på plats.
Fiskmåsarna omringade oss på grund av alla
inälvor och bitar fisk jag fick skära av för att fisken skulle få plats i båten.
Som barn var det väldigt spännande.
Idag, några årtionden senare, är det en helt annan situation.
Ingen försöker fånga torsk
för det finns bokstavligen ingen.
När man ser sjön från ovan, ser den exakt likadan ut
som den gjorde på 1970- och 1980-talet.
Men när man ser den underifrån, är det nåt helt annat.
När Johan var liten, var Östersjön en hälsosam miljö
som dominerades av rovfiskar som torsk.
Men medan utfiskning avlägsnade många av fiskarna,
var det gödsel nerspolat från de kringliggande fälten
som ledde Östersjön till katastrof.
Det är nu världens mest förorenade hav.
När man har många sjöar som Östersjön
finns det anledning till oro,
för det är en signal att hela planeten
gradvis förlorar sin motståndskraft och blir allt svagare.
Elena Bennett är expert på effekterna av gödsel.
Vi tar kväve från luften och omvandlar det kemiskt…
PROFESSOR ELENA BENNETT
…till en form som kan användas av växter.
Fosfor gräver vi upp ur marken.
Vi utvinner den.
Vi utvecklade kemiska vägar, eller sätt att utvinna fosfor,
som var mycket mer effektiva.
Det fördubblade, tredubblade, eller till och med fyrdubblade
matproduktionen världen över.
Det var ovärderligt för att mätta en växande befolkning,
men vi började använda mer gödsel än grödorna faktiskt kunde använda.
De oanvända näringsämnena spolas ner i floder och övergöder dem.
Det är en process som kallas övergödning.
Resultatet blir algblomning.
Det ser ut som blågrönt skum.
De luktar oftast hemskt
eftersom vi känner lukten av de ruttnande algerna.
När de bryts ner, förbrukar de syre.
Reducerat syre förändrar den kemiska sammansättningen
av sedimentet på botten av sjön, vilket gör att det frigör mer fosfor.
Så fort ett övergödningsproblem uppstår, är det som att sjön tänker:
"Bra, vi gör det värre."
Det skapar en positiv återkopplingscykel som skapar mer och mer fosfor,
vilket håller sjön i det tillståndet.
Vi har samma problem med övergödning i hav,
där det uppstår så kallade "döda zoner" på grund av samma näringsämnen.
Idag finns det såna döda zoner på några hundra platser runt om i världen.
Övergödning i havet kan ha bidragit till
en av världens fem tidigare massutdöenden.
Redan idag,
har vissa döda zoner utvidgats till tiotusentals kvadratkilometer.
Vår överanvändning av fosfor och kväve är
en av de minst kända, men mest kritiska, effekterna vi har på biosfären.
Vi är redan djupt inne i riskzonen.
Vi är långt över näringsgränsen.
Det är inget vi tänker på särskilt ofta.
Vi måste ta den här gränsen på mycket större allvar än vi gör nu.
Näringsämnen, vatten, våra skogar, biodiversitet och klimatet.
Fem stora delar som reglerar stabilitet
och utgör grunden för vår överlevnad.
Men Johan och hans kollegor visste att det inte var den fullständiga bilden.
De hade ännu inte beaktat ett föga känt drama
som utspelar sig i haven.
Dess påverkan på vår planets stabilitet kan spela ut alla andra.
När vi släpper ut koldioxid…
PROFESSOR TERRY HUGHES
…hamnar ungefär en tredjedel i havet.
Terry Hughes har haft ett nära samarbete med Johan under många år.
Det har förändrat havets kemi.
Det har förändrat dess pH,
och gjort det mindre alkaliskt, eller mer surt,
därav namnet "havsförsurning".
När koldioxid löses upp i vatten, skapas kolsyra.
Det är de kallare vattnen som är sårbara.
Under de senaste årtiondena, har världens hav blivit 26 % surare.
Så länge koncentrationen av koldioxid i atmosfären förblir hög,
kommer haven fortsätta försuras.
Syran reagerar med kemikalier som kallas karbonatjoner,
vilket minskar deras koncentration.
Det påverkar många olika organismer.
I synnerhet de som behöver karbonat för att deras skelett ska växa,
så som blötdjur, ostron och musslor.
Havsförurning har en oroväckande historia.
Globala förändringar i försurningen…
Havets pH kan orsaka massutdöenden.
Vi har sett det upprepade gånger i geologiska avlagringar.
När vi manipulerar planetens klimat, leker vi bokstavligen med eld
rörande de oförutsedda konsekvenserna av
att överskrida planetens gränser och beträda outforskad mark.
Vi är fortfarande i den säkra zonen vad gäller havsförsurning,
men vi är på väg mot riskzonen
och eventuellt ett katastrofalt massutdöende.
För alla jordens komplexiteter,
upptäckte Johan och hans kollegor att det bara finns nio system
som håller vår planet stabil.
Men de har ännu inte identifierat var gränserna ligger för två av dem.
Den första är en rad föroreningar orsakade av människor.
Vi kallar dem "nya entiteter", och det är allt
från kärnavfall till långlivade organiska föroreningar,
belastning av tungmetaller och mikroplast.
Människor har skapat 100 000 nya material,
som alla kan interagera med miljön på katastrofala sätt.
Den här gränsen är ännu inte kvantifierad.
Vi vet helt enkelt inte vad de långsiktiga
eller kumulativa effekterna av de här förorenande ämnen är.
Men de flesta av dem kan orsaka störningar över hela världen
om inte de kontrolleras på nåt sätt.
Det finns en form av föroreningar som redan har en global effekt
i sån utsträckning att den har en egen gräns.
Aerosoler är i princip partiklar i atmosfären.
PROFESSOR VEERABHADRAN RAMANATHAN
De kallas luftföroreningspartiklar.
Sjuttiofem procent av aerosolföroreningen
kommer från förbränning av fossila bränslen.
Vi uppfattar dem som ett dis,
för de reflekterar solljus och sprider det som speglar.
De orsakar det vi kallar "global fördunkling".
Veerabhadran har ägnat sitt liv åt
att studera luften runt omkring och ovanför oss.
Det andra sättet aerosoler påverkar klimatet på…
Eftersom de reflekterar solljus, den största energikällan
att driva planetens temperatur, har aerosolerna orsakat nedkylning.
När man hör klimatforskare säga att aerosolerna kyler ner planeten
och maskerar uppvärmningen, kan man tänka: "Det är bra."
Tyvärr är det inte det.
På grund av den här maskeringen,
ser vi fortfarande inte hela växthuseffekts-odjuret.
Den här kylande effekten från aerosoler maskerar ungefär
40 % av effekten av global uppvärmning.
Och det kommer till ett högt pris.
Luftförorening dödar över sju miljoner personer varje år
och förkortar vår medellivslängd med i genomsnitt tre år.
Var gränsen för luftföroreningar ligger är ännu inte fastställt.
Baserat på de 7,5 miljon dödsfallen,
skulle jag säga att vi redan har överskridit
gränsen i fråga om aerosoler.
Den nionde gränsen är ozonlagret.
Den utmärker sig genom att vara den enda gränsen
där vi rör oss i rätt riktning.
Ozonlagret reflekterar skadlig
UV-strålning, vilket direkt påverkar
vårt DNA och orsakar dödliga sjukdomar som hudcancer.
Det var därför det rådde global panik
när ozonhålet över Antarktis
upptäcktes på 1980-talet.
Upptäckten av ozonhålet, som orsakades av kemiska föroreningar,
övertalade länder att avveckla de här kemikalierna.
Det var fantastiskt hur de vetenskapliga varningarna
översattes till politisk handling.
Det är det första, och enda, exemplet på att vi faktiskt kan hantera hela planeten.
Vi kunde återvända till ett säkert manöverutrymme.
Det var en gräns där vi hade gått in i högriskzonen,
men vi återvände till ett säkert manöverutrymme.
Det var fantastiskt att bevittna.
Forskare slog larm, och världen agerade.
Tack vare Johan och hans kollegor, vet vi nu att planeten har nio gränser,
och riskerna vi står inför om vi överskrider dem.
Tillsammans med ozonlagret, ligger vi, åtminstone för tillfället,
inom den säkra zonen för havsförsurning och sötvatten.
Vi vet ännu inte hur nära riskzonen vi är
vad gäller luftförorening och de andra föroreningarna, de nya entiteterna.
Men det som är mest oroande är att vi redan har överskridit
minst fyra av de nio gränserna:
klimat, förlust av skog, näringsämnen och biodiversitet.
Vi överskrider oåterkalleliga brytpunkter,
och vi är farligt nära att leda jorden till ett tillstånd
som inte kan stötta våra egna civilisationer.
Det vi ser i världen idag bekräftar gränssystemet.
Det finns såna tydliga bevis för…
För att vi är i riskzonen för klimat och i högriskzonen för biodiversitet,
börjar vi se ökad torka, effekter på regnskogen,
skogsbränder i Australien och Amazonas,
påskyndad issmältning och kollaps av korallrevssystem.
För forskarna som bevittnar de här förändringarna,
är förlusten mycket mer än bara siffror.
Terry Hughes har ägnat sitt liv åt att studera korallrev.
En blekt korall är väldigt sjuk.
Koraller bleks när vattnet blir för varmt,
nåt som sker med ökad frekvens och intensitet
till följd av global uppvärmning.
I extrema termiska situationer, som vi har sett
under massblekningshändelser de senaste årtiondena,
kan de dö väldigt snabbt.
De kokas.
Påverkan av en blekningshändelse är tio gånger större än den mest extrema
tropiska kategori 5-cyklonen.
Så de är skyhöga i fråga om effektens omfattning
och hur ofta de förekommer.
Terry studerar Stora barriärrevet, världens största korallrevssystem.
Blekningshändelser brukade vara lokala och ovanliga,
men de senaste två årtiondena,
har marina värmeböljor orsakat omfattande blekning.
Tre av de fem största blekningshändelserna
har inträffat de senaste fem åren.
Vi är oroliga för den minskande luckan mellan två blekningshändelser.
Vi har redan sett blekningshändelser ske efter varann
för första gången på Stora barriärrevet.
Två somrar i rad, 2016 och 2017.
De luckorna är avgörande om korallerna ska återhämta sig.
Hälften av revets koraller har redan dött.
Terrys arbete involverar att genomföra flygundersökningar
för att kartlägga omfattningen av varje blekningshändelse.
När vi gör våra flygundersökningar, flyger vi så långsamt
och lågt vi kan så att vi kan se enskilda koraller och bedöma
hur många av dem som är blekta.
Alla koraller är blekta.
Ja, det är illa.
Man kan se ett blekt rev från flera kilometer bort,
för det så gott som skiner på grund av alla vita koraller.
Jag har täckt ett brett område och nästan allt är blekt.
De undersökningarna har gjorts fem gånger.
Jag har lett tre av dem, de sista tre 2016, 2017 och 2020.
Det är ett jobb jag hoppades att jag aldrig skulle behöva göra.
Det är väldigt konfronterande.
Förlåt.
Vi är på väg mot en framtid
där Stora barriärrevet är en korallkyrkogård.
De som gör klimatmodeller säger till oss, biologerna,
att normala koldioxidutsläpp kommer att resultera i blekningshändelser
varenda sommar före slutet av det här århundradet.
Vi har överskridit brytpunkten för korallblekning.
Forskare och ekologer som jag
har pratat om global uppvärmning i flera årtionden.
Det har varit frustrerande att folk inte har lyssnat på oss.
Jag blir arg.
Jag blir inte deprimerad, jag blir arg.
Det finns skäl att vara frustrerad.
Vetenskapen är så tydlig
och har förmedlats de senaste 30 åren, men ändå går vi inte i rätt riktning.
Jag vill att ni ska få panik.
Jag vill att ni ska känna rädslan jag känner varje dag,
och sen vill jag att ni ska agera.
Jag vill att ni ska agera som ni skulle göra i en kris.
Jag vill att ni ska agera som om huset stod i lågor,
för det gör det.
Skogsbränderna i Australien har pågått i månader
och förstört så mycket av landets östkust…
Australien uthärdade en sommar från helvetet 2020.
Vår enda utväg är
ett förrädiskt gatlopp av fallna träd och lågor.
Femtio miljoner hektar mark brann ner
till följd av rekordhöga temperaturer och månader av svår torka.
Folk fruktar att det kommer bli det nya normala.
Men vetenskapen påsåtr att det inte kommer finnas nån normal.
Daniella Teixeira studerar glanssotkakaduor,
en av Australiens mest sårbara fåglar.
Glanssotkakaduor låter en komma nära.
De lär sig vem man är. På platser man besöker regelbundet,
kan de… Jag tror att de lär känna en.
Så man kan gå fram, sätta sig under trädet
där de äter och lära känna de enskilda fåglarna.
Så fort det var säkert,
återvände Daniella till en av hennes huvudsakliga studieplatser
på Kangaroo Island utanför South Australia.
Det är februari, häckningssäsong för kakaduorna.
Det finns inga tecken på vilda djur.
Det finns inget kvar.
Det ser ut som
fullständig förödelse.
Det är som en annan plats.
Det kan inte vara samma plats,
för det ser helt annorlunda ut.
De senaste fyra åren har jag jobbat på just den här platsen, så det här är…
Det blir inte svårare än så här. Den här platsen var verkligen…
Det var stor uppståndelse varje kväll.
Vi skulle ha haft ungar vid det här laget.
Det här är hjärtskärande.
Herregud.
Jag känner till det här boet
ganska väl.
Det är hemskt att se det så här.
Det enda som är kvar är järnkragen som ligger på marken.
Järnkragen är vad vi sätter på trädet för att rädda fåglarna,
för att hindra pungråttorna
från att äta upp ungarna.
Att se de här järnkragarna
öppnar på marken…
De räckte inte för att rädda dem.
Det här är en ekologisk katastrof. Det är ingen tvekan om det.
Skogsbränderna 2020 var de mest förödande i Australiens historia.
Klimatforskare har längre pratat om såna här händelser.
Vi förväntade oss att det här skulle kunna hända,
men jag tror inte att nån förväntade sig att det skulle ske så snart
eller vara så allvarligt.
Forskare uppskattar
att bränderna dödade eller undanträngde tre miljarder djur.
1,43 miljoner däggdjur,
2,46 miljarder reptiler,
180 miljoner fåglar
och 51 miljoner grodor.
De här siffrorna är så enorma,
så betydelsefulla,
att jag inte kan få ihop det.
Som naturvårdare, är inte det vad vi borde ta itu med.
Jag tror att det här är ett uppvaknande.
De här bränderna visade oss att det sker nu,
att det påverkar oss idag.
Det här kommer att få långvariga konsekvenser.
Vart kan han ta vägen?
Skogsbränder och korallblekning orsakas av att vi överskrider klimatgränsen.
Men det är inte förstörelsen av natur som ligger bakom det som har haft
den största effekten på vår destabiliserande planet.
Coronaviruspandemin.
Den påverkade ditt liv som den påverkade mitt.
Covid-19 var en planetpåverkan vi var dåligt rustade att hantera.
Den överväldigade hälso- och sjukvårdstjänster
och tvingade den globala ekonomin på knä.
VÄLKOMMEN TILL CARNABY STREET
Trots att det överraskade många, hade WHO förvarnat om det.
Det var en tidsfråga.
DR MARíA NEIRA VÄRLDSHÄLSOORGANISATIONEN
Vi förstörde naturen. Vi förstörde våra ekosystem.
Vi har använt oss av aggressiva jordbruksmetoder.
Vi har utfört aggressiv avskogning.
Om man lägger till det faktum att vi lever i väldigt förorenade städer
med hög befolkningstäthet…
Alla de elementen bidrog till att skapa
det perfekta scenariot för ett nytt virus att spridas.
Zoonotiska sjukdomar dyker upp och sprider sig bland människor
när naturens motståndskraft är försvagad.
Hälsosam natur orsakar inte pandemier.
Överföring av sjukdomar
sker bara med vissa arter under vissa omständigheter,
och när vi invaderar deras miljö på ett väldigt aggressivt sätt.
Så människans hälsa, djurens hälsa och miljöns hälsa
är starkt sammankopplade.
Det är bra att vara ute i naturen, förutsatt att vi inte förstör naturen
eller ekosystemen där andra arter lever.
Jag tror att covid-19 har fått oss att för första gången förstå och tänka:
"Herregud, nåt som går fel nån annanstans på planeten
kan påverka hela världsekonomin och förändra mitt liv på ett ögonblick."
Förekomsten av covid-19 var
en tydlig varning på att allt inte står rätt till.
Men det har också gett oss en möjlighet att återuppbygga i en ny riktning.
Nu när Johan och hans kollegor har tänt strålkastarna,
kan vi tydligt se gränserna.
Vi kan se vägen tillbaka till en säker plats,
till en mer motståndskraftig framtid.
Det är möjligt.
Det är inte längre en fråga om lite ekonomisk tillväxt här borta
och sen minska miljöpåverkan här borta.
Nu är det en fråga om att utforma hela tillväxtmodellen
kring ekologisk hållbarhet och låta planeten styra allt vi gör.
En omedelbar prioritering är att reducera koldioxidutsläpp till noll
och stabilisera den globala temperaturen så lågt som möjligt.
Vi har fortfarande en chans att undvika att överskrida två grader.
Det finns även en chans att nå 1,5.
Men chansen är bara…
Den är väldigt liten.
Sen den industriella revolutionens början,
har vi släppt ut 2 400 miljarder ton koldioxid.
För att hålla oss under 1,5 grader,
måste vi släppa ut mindre än 300 miljarder ton mer.
Om vi fortsätter att släppa ut 40 miljarder ton varje år,
kommer vår budget att sina inom sju år.
Vi kan självklart inte stänga ner
alla energiföretag över en natt.
Det enda ordnade sättet att göra det är
genom att böja den utsläppskurvan nu, för det är vad all vetenskap tyder på.
Det här är vår sista chans att böja den globala kurvan.
Vad är den snabbaste takten av utsläppsminskning vi kan uppnå?
Inga studier tyder på
att vi kan göra det snabbare än sex till sju procent per år.
Sex till sju procent per år innebär att minska till hälften på ett årtionde.
Att sänka våra utsläpp till hälften varje årtionde är
en exponentiell förändringstakt.
Alla kan anta den här takten.
Du och jag kan göra det som individer.
Man kan säga: "Från och med nu ska jag och min familj
försöka minska utsläpp till hälften varje årtionde."
Då skulle vi vara fria från fossila bränslen
på en generation, på 30 år.
Ett företag kan göra det, ett land kan göra det, och världen
kan/måste göra det.
Att avveckla fossila bränslen
skulle påbörja vår resa tillbaka till den säkra platsen
inom klimatgränsen.
Det skulle också avsevärt minska luftförorening,
sakta ner havsförsurning och minska trycket på biodiversitet.
Men noll utsläpp räcker inte.
Vi måste också reducera kolet som redan överhettar planeten.
Det finns ett effektivt sätt att göra det:
Plantera fler träd.
En global insats att plantera miljarder träd
kan vara en av de mest kostnadseffektiva
och uppnåeliga lösningarna på klimatkrisen.
Att plantera fler träd är nödvändigt för att kompensera för kolet vi släpper ut
medan vi strävar efter att nå noll utsläpp så fort som möjligt.
Att fånga upp koldioxid är bara en av fördelarna träd ger.
Cheikh Mbow har länge jobbat med Johan.
Han är en förespråkare för träd.
Träd förhindrar jorderosion.
Utan träd skulle det regna mindre.
Om vi planterar träd på fälten
blir fälten bördigare, vilket kommer att öka produktionen.
Vi vill föra tillbaka trädet till sin plats
i centrumet för hållbar utveckling.
Vårt jobb är att plantera träd varhelst träd kan växa.
Att plantera träd och återställa vår naturliga värld skulle förstås vara
en enorm fördel för vår planets biodiversitet.
Men det skulle också hjälpa till att stabilisera vårt klimat
och sötvatten, samt vara till enorm fördel
för vår matproduktion och alla andra tjänster naturen erbjuder.
För första gången sen mänsklighetens begynnelse,
skulle vi kunna vakna på en planet
med fler vilda djur än det fanns när vi somnade.
Det finns en annan förändring som nästan är otroligt enkel,
men som är väsentlig för att vi ska hålla oss inom vår planets gränser.
Den kan antas av dig eller mig,
av alla som har friheten att välja vilken mat de äter.
Nåt som är spännande är den halvvegetariska dieten:
Mindre rött kött, mer växtbaserat protein,
mer frukt och nötter och mindre stärkelsehaltiga livsmedel.
Om man följer den dieten,
och antar att alla skulle äta hälsosam mat,
kan vi ta oss tillbaka till ett säkert manöverutrymme.
Inte bara vad gäller klimat, utan även för biodiversitet,
land, vatten, kväve och fosfor.
Det är spännande att äta hälsosam mat
kan vara det viktigaste sättet att bidra till att rädda planeten.
Det finns en till viktig förändring.
Det skulle ta oss tillbaka till den säkra zonen för alla gränser.
Tänk er en värld utan avfall, utan nåt att kasta bort.
Vårt avfall skapas av design.
När vi tillverkar produkter,
bygger vi sällan in medel för att återvinna råmaterialen.
Om vi gör det linjära systemet till ett cirkulärt sådant,
och designar produkter så att råvarorna kan återvinnas,
kan vår resursanvändning vara obegränsad.
Alltmer bevis pekar på att cirkulära ekonomier
är grundläggande för att vi ska ha en chans
att ge alla världens medborgare bra liv.
Att eliminera avfall skulle föra oss närmare den säkra zonen för klimat
och biodiversitet, och särskilt för näringsämnen,
nya entiteter och luftförorening.
Planetens gränser har gett oss en tydlig väg framåt.
Enkla saker som att välja förnybar energi,
äta hälsosam mat, plantera träd och säja nej till avfall.
Tillsammans kan de förvandla vår framtid på jorden.
Det magiska med det är att de här förändringarna
genast skulle förbättra alla våra liv.
Även om man inte bryr sig om planeten eller rättvisa i världen,
utan fokuserar på sig själv, sin familj och sitt eget liv,
vilket är en respektfull ståndpunkt som en människa som kämpar med sin vardag,
vill man ändå återvända till ett säkert manöverutrymme.
Alla skulle dra nytta av att ha ren luft.
Det skulle resultera i längre medellivslängd.
Ens barn skulle vara friskare.
Att ta sig tillbaka inom planetens gränser,
skulle också innebära att man har större chans att bo
i samhällen med stabila marknader och jobb.
Det skulle minska riskerna för konflikt och instabilitet där man bor.
Så, allt som allt,
vill man hellre vara på ett säkert ställe än i en riskzon
där allt ständigt förändras.
Baserat på bevisen vi har idag, tror jag
att det vi gör mellan 2020 och 2030 kommer att avgöra mänsklighetens framtid.
Framtiden är inte bestämd.
Framtiden ligger i våra händer.
Vad som händer de nästkommande århundradena
kommer att avgöras av hur vi spelar våra kort det här årtiondet.
Det är en fantastisk tid att leva i,
men det medför också ett stort ansvar att agera beslutsamt.
Vi har ingen tid att förlora.
Vad skulle vi göra om vi imorgon fick en rapport
om att en asteroid är på väg mot jorden?
Jag är säker på att vi skulle lägga allt annat åt sidan
och fokusera på att lösa problemet.
Kosta vad det kosta vill.
Det framgår nu tydligt
att planetkrisen vi står inför kräver samma enade reaktion.
Jag skulle säga att vi inte längre har miljöproblem.
Destabilisering av planeten…
Risken för att destabilisera planeten är en fråga om säkerhet och stabilitet
för alla samhällen i världen.
Därför är det en fråga för säkerhetsrådet.
Man borde placera planetens gränser i mitten av den mest
strategiska mynighetsnivån i världen,
vilket är FN:s säkerhetsråd.
En sån global reaktion är nu inom räckhåll som aldrig förr.
Det är nåt större som händer nu,
vilket är att en art, vi människor, är en så dominerande kraft på planeten
på ett sätt som vi inte har sett de senaste fyra miljarder åren.
Moder Jord är under konstant diagnos och observation.
Digitaliseringen och hyperuppkopplingen
i världen av vetenskap och observation
innebär att vi nu har täckt hela planeten med kunskap.
Tänk om vi nu går in i
en ny, unik geologisk epok som inte bara definieras av geofysik,
utan även av att vi har ett nytt medvetande inbäddat i planeten.
Tack vare forskare som Johan Rockström,
kan vi nu agera som jordens samvete, dess hjärna,
och tänka och agera med ett enhetligt syfte:
Att se till att vår planet för alltid förblir hälsosam och motståndskraftig.
Det perfekta hemmet.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson