Downloaded from YTS.MX
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTI
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kuvittele ajavasi vuoristoisella alueella kiemurtelevaa vuoristotietä.
Moottorissa on hurjasti tehoa, ajat liian lujaa -
ja ilman ajovaloja. Olet vaarassa ajaa jyrkänteeltä alas.
Haluat tietenkin laittaa ajovalot päälle. Juuri sitä tiede yrittää tehdä.
Sytyttää valot, jotta näemme edessämme uhkaavat vaarat.
Planeettamme toimintaa tutkivien tutkijoiden viimeaikaiset löydöt,
ovat todella tärkeitä meille kaikille.
Havainnot ovat huolestuttavia.
Ne kuitenkin antavat meille myös toivoa,
koska ne osoittavat, miten voimme korjata asiat.
Yksi maailmanlaajuisten ongelmien tutkimiselle elämänsä omistanut -
on kotoisin Ruotsista.
Johan Rockström.
Hän ja hänen kollegansa maailmalla ovat tehneet -
aikamme ehkäpä tärkeimmän tieteellisen havainnon.
Johan on antanut meille toivoa.
Toivoa siitä, että tästä kriisistä voi päästä yli.
Kun sinäkin kuulet sen, et ehkä katso maailmaa enää koskaan samalla lailla.
Kyse ei ole planeetasta, vaan meistä. Kyse on tulevaisuudestamme.
Meillä on vielä mahdollisuus.
Ikkuna on yhä auki ihmiskunnan tulevaisuudelle.
Siinä piilee mielestäni tämän hetken kauneus.
Ymmärrämme planeettamme toimintaa koko ajan paremmin.
Nyt näemme selvemmin kuin koskaan aiemmin, miten elämän moninaisuus -
on tärkeää oman selviytymisemme kannalta.
Mutta luonnon monimuotoisuus on romahtamassa ja ilmasto muuttumassa.
Johan Rockström on keskittynyt siihen, mikä pitää planeettamme vakaana.
Tieteen ansiosta olemme ensimmäinen sukupolvi,
joka tietää, että saatamme horjuttaa maapallon vakautta ja valmiutta -
tukea ihmisen kehitystä.
Tämä tieto on saatu jäästä. Kaavio on ehkä tämän päivän tärkein.
Kaavio paljastaa paljon.
Se osoittaa lämpötilan vaihtelun viimeisten 100 000 vuoden ajalta,
eli nykyihmisen taipaleen alusta saakka.
Vaihtelu oli kymmenen astetta vuosikymmenessä.
Meillä oli yksinkertaisesti rankkaa.
Oli tärkeää, että lämpötila vakiintui 10 000 vuotta sitten.
Kaaviosta näkee, että jääkausien välissä oli jopa ihmeellisen vakaa jakso.
Geologit ovat antaneet tälle vakaalle jaksolle oman nimen.
Sitä kutsutaan holoseeniksi.
Holoseeni on merkittävä.
Se oli lämmin jakso, jolloin planeetan keskilämpötilan vaihtelu -
oli vain plus miinus yksi astetta koko jakson aikana.
Plus miinus yksi celsiusastetta.
Se loi maailman sellaiseksi kuin se tänä päivänä on.
Holoseenin vakaa lämpötila antoi meille vakaan planeetan.
Merenpinnan taso vakiintui.
Meillä oli ensi kertaa säännölliset vuodenajat ja luotettavat säät.
Tämä vakaus oli erittäin tärkeää.
Ensimmäistä kertaa sivilisaatio pystyi kehittymään,
eikä ihmiskunta aikaillut tilanteen hyödyntämisessä.
Aloimme viljellä riisiä, vehnää, tefheinää, maissia ja durraa -
eri mantereilla suunnilleen samaan aikaan.
Siitä alkoi tuntemamme sivilisaatio.
Jääkausien välinen jakso auttoi meitä kehittämään modernit sivilisaatiot.
Holoseeni on ainoa planeetan tila, jonka tiedämme varmuudella -
pystyvän tukemaan modernia maailmaamme.
Sivilisaation alusta lähtien olemme olleet riippuvaisia planeetan vakaasta tilasta.
Planeetan, jolla on kaksi pysyvää napajäätikköä,
virtaavia jokia, metsiä,
luotettava sää ja paljon elämää.
Koko holoseenin ajan -
tämä vakaa planeetta on antanut meille ruokaa syötäväksi,
vettä juotavaksi ja puhdasta ilmaa hengitettäväksi.
Mutta olemme jättäneet holoseenin taaksemme.
Maapallolle aiheuttamamme kuorman raju kasvu -
on saavuttanut vaiheen, jossa luomme oman geologisen aikakautemme.
Tutkijat julistivat hiljattain, että holoseeni on päättynyt -
ja että olemme nyt antroposeenissa, ihmisten aikakaudessa.
Koska olemme nyt muutoksen suurimpia aiheuttajia maapallolla.
Olemme muuttaneet puolet maailman asuttavasta maasta -
viljelyyn ja karjankasvatukseen sopivaksi.
Liikutamme sedimenttiä ja kallioperää enemmän kuin Maan luonnolliset prosessit.
Yli puolella merialueista harjoitetaan aktiivista kalastusta.
Meistä yhdeksän kymmenestä hengittää epäterveellistä ilmaa.
Yhden ihmiselämän aikana olemme lämmittäneet Maata yli yhden asteen.
Mielestäni kenties vakavin viesti ihmiskunnalle on seuraava.
Vain 50 vuodessa olemme työntäneet itsemme -
ulos tilasta, joka vallitsi viimeisten 10 000 vuoden ajan.
Olemmeko vaarassa horjuttaa koko planeettaa?
Olemme hämmentävässä tilanteessa.
Meidän on mietittävä ensi kertaa vakavasti riskiä koko planeetan epävakaudesta.
ILMASTOVAIKUTUSTEN TUTKIMUSLAITOS
Johanin tavoitteena on ollut nähdä kokonaiskuva,
hyödyntää maailmanlaajuista tietoverkkoa -
ja oppia, mikä pitää koko planeetan vakaana.
Millaiset järjestelmät määräävät planeetan tilan?
Ja onko niitä viisi vai 30? Emme tienneet sitä, kun aloitimme.
Esitimme vain rajaamattoman kysymyksen:
"Voimmeko tunnistaa järjestelmät, jotka säätelevät planeetan tilaa?"
Nuo järjestelmät ovat pitäneet planeetan vakaana koko holoseenin ajan.
Kun lisäämme Maan kuormaa, nuo järjestelmät ovat vaarassa hajota.
Saatamme ylittää Maan rajat,
mikä taas romahduttaa vakauden, josta olemme riippuvaisia.
Halusimme ottaa haasteen vastaan ja määritellä planeettamme rajat.
Voimmeko määrittää määrällisen pisteen,
jonka jälkeen meitä uhkaavat nonlineaariset muutokset?
Siitä tulee silloin raja.
Jos tutkijat voisivat määritellä planeettamme rajat,
voisivatko he myös luoda suunnitelman, joka auttaisi meidät pois kriisistä -
ja näyttäisi, miten romahdus vältetään ja tulevaisuutemme turvataan?
Ensimmäinen ja ilmeisin raja on tuttu meille kaikille.
Lämpötilat ovat maailmalla nyt korkeampia kuin sivilisaation alkuaikoina,
joten olemme jo saattaneet ylittää Maan ilmaston rajan.
Ehkä hälyttävimpiä todisteita tästä ovat muutokset planeettamme jäätiköissä.
Ruotsalaisena Johan on tästä asiasta erityisen huolissaan.
Kaikille ruotsalaislapsille opetetaan,
että Kebnekaisen eteläinen huippu on maan korkein.
Se tieto on juurtunut jokaiseen Ruotsin kansalaiseen.
Joten tietenkin on...
On surullista, kun tajuaa, ettei asia olekaan enää niin.
Kebnekaisen etelähuippu menetti hiljattain asemansa Ruotsin korkeimpana.
Korkeimman huipun muodostava jäätikkö on sulanut noin puoli metriä vuodessa -
viimeisten 50 vuoden ajan.
Se, mitä näemme täällä Kebnekaisella, ei vielä yksinään horjuta planeettaa.
Mutta pohjois- ja etelänavan pysyvät jäätiköt ovat -
edellytys sille, että planeetta pysyy tässä tilassa,
joka mahdollisti sivilisaatioiden kehittymisen.
Siksi jäätikköjen sulaminen on valtava huolenaihe.
Riippumatta siitä, onko kyseessä Kebnekaisen pieni jäätikkö vai Grönlanti.
Ne kaikki kuuluvat yhteen -
ja jäähdyttävät planeettaa suurenmoisella tavalla.
Jäähdytysvaikutus auttoi pitämään Maan lämpötilan vakaana koko holoseenin ajan.
Planeetan jää heijasti juuri oikean määrän auringon energiaa takaisin avaruuteen.
Pysyvä valkoinen pinta, kuten täällä ympärillämme,
heijastaa takaisin 90 - 95 prosenttia auringosta tulevasta lämmöstä.
Kun nämä jäätiköt alkavat sulaa, ne eivät ainoastaan kutistu kooltaan.
Reunusalueet ovat hyvin tummia ja imevät lämpöä.
Jään pinnalle tulee vettä, ja väri muuttuu niin paljon,
että tietyn pisteen jälkeen itseään jäähdyttävästä jäätiköstä -
tulee itseään lämmittävä.
Ja se on hätkähdyttävin käännekohta Maan järjestelmässä.
Käännekohta on piste, jonka jälkeen muutoksesta tulee peruuttamaton.
Se on kuin rinteeseen pysäköity juna, joka alkaa liikkua.
Junasta hajoavat jarrut,
joten sen vauhti kiihtyy yhä nopeammaksi. Jossain vaiheessa menetämme hallinnan.
Olemme jo menettämässä jarruja,
jotka voisivat estää Grönlannin jäätiköiden sulamisen.
Kun tulin tänne ensi kerran 20-vuotiaana, se tuntui melkein kuin unelta,
sillä näin maisemia, jollaisia olin nähnyt vain kirjoissa.
Jason on yksi monista maailman tutkijoista,
joiden todisteet ja havainnot olivat tärkeitä Johanin tutkimuksen kannalta.
Vuosituhannen lumisade on synnyttänyt Grönlantiin jääpeitteen.
Jää on yli kolme kilometriä paksua, ja ylempänä on todella kylmä.
Kun jäätikkö sulaa, pinta laskeutuu lämpimämpään ilmaan,
mikä taas nopeuttaa sulamista.
Mitä enemmän jää sulaa, sitä viileämpi pitäisi ilmaston olla -
tilanteen kääntämiseksi.
Mutta tämän päivän ilmasto on jo liian kuuma Grönlannille.
Nykyisessä ilmastossa Grönlanti on jo ylittänyt kynnyksensä.
Nyt se menettää 10 000 kuutiometriä jäätä sekunnissa.
Se on keskimääräinen menetystahti.
Menetystahti vain kiihtyy, kun ilmasto lämpenee.
Onko Grönlanti siis menetetty?
Ilmeisesti on.
Ellemme pysty viilentämään maapallon ilmastoa merkittävästi,
Grönlannin jäätiköiden sulaminen jatkuu väistämättä.
Yksi käännekohdan tunnusmerkeistä on se,
että kun prosessi on lähtenyt käyntiin, sitä ei voi enää pysäyttää.
On jo liian myöhäistä. Ei voi enää sanoa:
"Hups, nyt tajuan, etten halua sulattaa Grönlantia. Otetaan askel taaksepäin."
Silloin on jo myöhäistä.
Kun ylittää käännekohdan, paluuta ei enää ole.
Planeetta alkaa periaatteessa luisua peruuttamattomasti poispäin -
tilasta, joka tässä tapauksessa voisi tukea ihmiselämää.
Grönlannin jäätiköiden sulaminen -
nostaisi merenpinnan tasoa seitsemällä metrillä ympäri maailmaa.
Kuvittele maailma, jossa merenpinta muuttuu koko ajan.
Merenpinnan nousu uhkaa satoja rannikkokaupunkeja.
Merenpinnan vakaus oli avain sivilisaation kehitykseen.
Edessämme on Mad Maxin tulevaisuus.
Mutta Grönlanti on vain yksi maapallon napa-alueiden jäätiköistä.
Se on pieni verrattuna eteläiseen.
Vielä jokunen vuosi sitten -
luultiin, että Etelämanner on kestävä järjestelmä.
Luultiin, ettei ilmastonmuutos vaikuta mannerjäätikköön kovinkaan paljon.
Mutta nyt se on muuttunut täysin.
Nyt nähdään, miten Etelämanner menettää jäätikköään yhä kiihtyvällä vauhdilla.
Läntisen Etelämantereen sulaminen nostaisi merenpintaa yli viisi metriä.
Itäisen kohdalla nousu olisi kymmenkertainen,
eli merenpinta nousisi 50 metriä.
Ricarda on yksi Johanin kollegoista.
Hän tutkii, miten käännekohdat vaikuttavat toisiinsa.
On tärkeää muistaa, että Maan järjestelmässä osilla on yhteys.
Jos ilmastojärjestelmän yksi osa ylittää käännekohdan,
voi olla todennäköisempää, että järjestelmän muut osat tekevät samoin.
Tätä voi ajatella dominoefektinä.
Kun yksi kaadetaan, edessä voi olla sarja kaatumisia.
On selvää, että kun ilmasto lämpenee,
Maan järjestelmän käännekohtien ylittämisen riski kasvaa.
Kun ylitämme käännekohtia, käynnistämme peruuttamattomia muutoksia.
Se tarkoittaa, että meille suotuisa planeetta,
joka on vaimentanut kuormitusta, imenyt itseensä hiilidioksidia,
vastaanottanut lämpöä sekä iskuja,
voi ylittää käännekohdan, alkaa vahvistaa lämpenemistään -
ja muuttua viholliseksemme.
Kasvihuonekaasut lämmittävät ilmastoa,
joten näiden kaasujen päästöissä piilee maailmanlaajuinen käännekohta.
Kauan ennen ihmisten aikaa -
Maan keskilämpötila seurasi tarkasti -
ilmakehässä olevan hiilidioksidin määrää.
Holoseenin aikana hiilidioksidin määrä pysyi suhteellisen vakaana.
Mutta kaikki muuttui teollisen vallankumouksen myötä.
Vuonna 1988 ylitimme 0,035 prosenttia -
ilmakehän hiilidioksidipitoisuudessa.
Silloin ylitimme rajan.
Siitä lähtien on ollut vaarana, että käynnistämme muutoksia,
jotka johtavat kiihtyvään lämpenemiseen.
Kun ilmakehän hiilidioksidipitoisuus nousee yli 0,035 prosentin,
astutaan vaaravyöhykkeelle.
0,035 prosenttia on siis ensimmäinen Johanin rajoista,
ja olemme jo ylittäneet sen selvästi.
Nyt ollaan siinä pisteessä, että ilmakehän hiilidioksidipitoisuus -
on noin 0,0415 prosenttia.
Alamme nähdä, millaisia vaikutuksia ilmaston vaaravyöhykkeellä olemisella on.
Pitkiä kuivia kausia, helleaaltoja ja tulvia esiintyy entistä useammin.
Jäätikköjen sulaminen kiihtyy, samoin ikiroudan.
Metsäpalot lisääntyvät.
Edessä on toinen kynnys.
Hiilidioksidipitoisuus lähestyy vauhdilla 0,45 prosenttia.
Planeetan rajan vaaravyöhykkeen määrittelee tieteen epävarmuusalue.
Nyt arvioimme, että tieteen epävarmuusalue alkaa 0,035 prosentista,
joka on raja turvallisen alueen ja vaaravyöhykkeen välillä.
Se ulottuu 0,45 prosenttiin,
jolloin siirrytään erittäin korkean riskin alueelle.
Jos siirrymme korkean riskin alueelle,
peruuttamattomat käännekohdat ovat todennäköisiä, jopa väistämättömiä.
Ja tämä on varovainen arvio,
koska näemme jo ympärillämme merkkejä käännekohdista.
Toisin sanoen planeetan ilmaston lämpenemisen raja on 1,5 astetta.
On olemassa todisteita siitä,
että otamme valtavan riskin, jos annamme ilmaston lämmetä yli 1,5 astetta.
Olemme nyt 1,1 asteessa ja liikumme nopeasti rajaa kohti.
Ainoa mahdollisuutemme pysyä tuon ilmastorajan paremmalla puolella -
on lopettaa fossiilisten polttoaineiden käyttö seuraavien 30 vuoden aikana.
Vaikka tuo lämpötilatavoite on ollut paljon otsikoissa,
Johan tiesi, että se on vain yksi osa isompaa kokonaiskuvaa.
Planeetan vakaus riippuu muustakin kuin vain ilmastosta.
Tarvittiin lisää tutkimusta ja todisteita,
jotta voitiin päätellä, että meillä on myös neljä biosfäärirajaa.
Ne ovat elävän Maan rajoja.
Niihin kuuluu maan rakenne.
Miten maailman eloyhteisöt rakentuvat?
Kolme sademetsää, lauhkean vyöhykkeen metsät,
pohjoiset metsät, ruohomaat,
ja kosteikot.
Toinen on luonnon monimuotoisuus. Eli kaikki lajit vedessä ja maalla.
Kolmas on Maan verenkierto eli veden kiertokulku.
Neljäs on ravinteiden saanti. Se on elintärkeää biosfäärille.
Typen ja fosforin kiertokulku.
Ensimmäinen biosfäärin rajoista, elinympäristöjen koostumus,
liittyy siihen, miten muutamme noita luonnollisia elinympäristöjä.
Lähestymme nopeasti merkittävää käännekohtaa -
yhdessä planeetan suurimmista jäljellä olevista erämaista.
Amazonilla.
Carlos Nobre on tutkinut -
sademetsän merkitystä planeettamme vakaudelle vuosikymmenien ajan.
Hän ilmaisi huolensa ensimmäisenä.
Näin Amazonin alueen koskemattomana vuosina 1971-72.
Näin metsän -
ja joet.
Uin Rio Negrossa piraijojen kanssa.
Eikä minulle sattunut koskaan mitään.
Sen jälkeen Amazonin metsää on kaadettu suurilta alueilta -
karjankasvatuksen ja soijan viljelyn tieltä.
Carlosin mukaan se vie meitä lähemmäs -
peruuttamattoman muutoksen käynnistämistä.
Vuonna 1998 aloitimme suurimman tieteellisen kokeen,
joka on sademetsässä tehty.
Sademetsään pystytettiin useita mastoja,
joiden avulla tutkittiin, miten se luo oman ilmastonsa.
Saatujen tietojen mukaan suuri osa sademetsästä on kuivumassa.
Kuiva kausi kestää Amazonilla korkeintaan kolme kuukautta.
Mutta ilmaston lämpenemisestä -
ja ihmisen toiminnasta johtuvan metsien rappeutumisen takia -
kuivasta kaudesta on tullut kuusi päivää pidempi -
joka vuosikymmenellä 1980-luvulta lähtien.
Kun metsä on vähentynyt ja hajallaan, sen kyky kierrättää vettä -
ja tuottaa sadetta kuivaksi kaudeksi on heikentynyt.
Jos kuiva kausi kestää yli neljä kuukautta,
viidakon puut kuolevat ja niiden tilalle tulee savannia.
Prosessia kutsutaan savannisaatioksi.
On merkkejä siitä, että osia Amazonin alueesta on jo muuttumassa.
Jos metsistä tuhoutuu yli 20 - 25 prosenttia -
ja maapallon ilmaston lämpeneminen jatkuu,
edessä on todennäköisesti peruuttamaton savannisaatio,
joka voi vaikuttaa 50 - 60 prosenttiin koko Amazonin alueen metsästä.
Olemme menettäneet Amazonin sademetsistä jo lähes 20 prosenttia.
Saatamme pian muuttaa Amazonin -
planeetan ystävästä planeetan viholliseksi.
Kun viidakko muuttuu savanniksi, monet puut kuolevat -
ja hiiltä pääsee ilmakehään.
Carlos laski, että Amazonin alueen päästöt voivat olla -
200 miljardia tonnia seuraavien 30 vuoden aikana.
Se vastaa koko maailman hiilidioksidipäästöjä -
viiden viime vuoden ajalta.
Olemme hyvin lähellä käännekohtaa.
Olemmeko huolissamme ilmaston kriisistä?
Haluammeko pitää hiilen metsässä -
vai emmekö välitä siitä?
Tässä vaiheessa on syytä olla erittäin huolissaan.
Maata otetaan yhä maatalouskäyttöön luonnon ekosysteemeiltä.
Sademetsää hakataan yhä vauhdilla, joka vaarantaa koko järjestelmän.
Eikä kyse ole vain sademetsistä.
Kaikki puut ovat arvokkaita planeetan vakauden ylläpitämisen kannalta.
Jos 25 prosenttia maailman metsistä menetetään,
meitä uhkaavat katastrofaaliset käännekohdat.
Mutta metsistä on tuhottu jo lähes 40 prosenttia.
Olemme siis vaaravyöhykkellä tämän rajan osalta.
Toinen merkittävä seuraus metsien häviämisestä -
on luonnon monimuotoisuuden menettäminen.
Luonnon monimuotoisuus on toinen biosfäärin rajoista.
Se muodostaa perustan mahdollisuuksillemme menestyä maapallolla.
Mutta emme kohtele sitä hyvin.
Luonto hajoaa sellaisella vauhdilla ja mittakaavalla,
ettei moista ole nähty aiemmin ihmiskunnan historiassa.
Anne Larigauderie on ekologi, jota kasvava todisteiden tulva huolestuttaa.
Luonto on rappeutumassa kaikkialla maailmassa.
Miljoonaa kasvi- ja eläinlajia -
arvioidusta kahdeksasta miljoonasta uhkaa sukupuutto.
Jos jatkamme tätä negatiivista suuntausta,
edessämme saattaa olla kuudes joukkosukupuutto.
Vain 50 vuodessa -
ihmiskunta on tuhonnut 68 prosenttia maailman villieläinpopulaatioista.
On selvää, että olemme keskellä luonnon monimuotoisuuden kriisiä.
Luonnon monimuotoisuuden menettäminen -
uhkaa omaa elämäämme maapallolla.
Jos biodiversiteetin negatiivinen nykysuuntaus jatkuu,
emme pysty ruokkimaan koko planeettaa.
Siihen tarvitaan luontoa, joka toimii hyvin.
Johaniin teki vaikutuksen tapaus hänen kotinsa lähellä.
Luin sanomalehdestä, että Ruotsissa käy brittitutkijoita -
varastamassa maakimalaiskuningattaria.
He olivat tulleet yöllä, siepanneet sata kimalaiskuningatarta -
ja vieneet ne Isoon-Britanniaan pelastaaksen sen, mitä oli tuhottu.
Maakimalaiset ovat ruokakasvien tärkeimpiä pölyttäjiä kaikkialla Euroopassa.
Mutta 1990-luvulle tultaessa ne olivat kuolleet sukupuuttoon Isosta-Britanniasta.
Heidän oli siis pakko lähteä toiseen maahan -
varastamaan pölyttäjiä, jotta heidän ekosysteeminsä toimisi.
Siinä hetkessä tajusin, että...
Tilanne on vakava.
Noin 70 prosenttia maailman viljelykasveista -
tarvitsee jossain määrin hyönteisten pölytystä.
Mutta viljelyn yksipuolistuminen on vähentänyt hyönteisten määrää rajusti.
On ironista, että maailmanlaajuinen ruoantuotantomme on periaatteessa -
tuhoamassa juuri sen, mihin ruoantuotantomme perustuu.
Se ei ollut pelkästään todiste yhdestä biodiversiteettitutkimuksen perusasiasta.
Luonnon monimuotoisuutta ei suojella vain luonnon kauneuden takia -
tai siksi, että ihmisellä on moraalinen vastuu muista lajeista.
Ei, vaan se on työkalupakki yhteiskuntiemme toiminnalle.
Se on olennainen osa palapeliä,
jotta saamme ruokaa, puhdasta ilmaa, puhdasta vettä,
hiilen sitoutumaan ja ravinteiden kiertokulun toimimaan.
Tutkijat ovat yrittäneet laskea hyödyt,
joita hyönteisistä saadaan, kun ne tekevät jokapäiväisiä asioitaan isolla joukolla.
Niistä jokaisesta on hyötyä hieman eri tavalla.
Mutta niiden arvoa ei pystytä laskemaan, kunnes...
Ne katoavat.
Planeetta ilman hyönteisiä ei ole toimiva planeetta.
Eikä väheneminen tietenkään rajoitu ainoastaan hyönteisiin.
Villieläimet on ajettu ahtaalle, kun maatalous on levittäytynyt -
suureen osaan Maan asumiskelpoisista alueista.
Nykyään vain 30 prosenttia maailman linnuista elää luonnovaraisina.
Kaikista planeetan nisäkkäistä -
luonnonvaraisten lajien osuus on painolla mitattuna vain neljä prosenttia.
Missä siis kulkee luonnon monimuotoisuuden raja?
Kuinka paljon meillä on vielä varaa menettää luonnosta -
ennen kuin yhteiskuntamme romahtavat?
Luonnossa on useita eri käännekohtia.
Niistä on vaikea muodostaa planeetan raja luonnon monimuotoisuuden suhteen,
koska elämä on hyvin monimutkaista.
Luonnon menetykselle voi olla vaikea määritellä yhtä rajaa -
luonnon monimutkaisuuden vuoksi,
Mutta yksi asia on selvä. Raja on ylitetty jo aikoja sitten.
Olemme todella pahasti punaisella ja erittäin vaarallisessa pisteessä,
mitä tulee lajien menettämiseen ja ekosysteemien tuhoutumiseen.
Luonnon monimuotoisuuden menettäminen on pysäytettävä mahdollisimman pian.
Nyt on aika asettaa tavoite -
vuosille 2021 ja 2022. Eli tämän vuosikymmenen alkuun.
On pyrittävä siihen, ettei luontoa menetetä enää yhtään.
Jos ilmaston lämpenemisessä yläraja oli 1,5 astetta,
luonnon menettämisessä se on tästä eteenpäin nolla.
Kolmas biosfääriraja liittyy planeetan verenkiertoon,
Makea vesi on yksi perusasioista, joista yhteiskunta on riippuvainen.
Tiesitkö, että tarvitsemme noin 3 000 litraa makeaa vettä -
jokaista ihmistä kohden joka päivä, jotta pysymme hengissä?
Saatat ihmetellä, miten voimme muka tarvita 3 000 litraa vettä.
Kyllä, tarvitsemme vain 50 litraa hygieniaan ja juomiseen.
Rikkaissa maissa käytetään noin 100 litraa pesemiseen ja kotitalouden tarpeisiin.
Teollisuus tarvitsee vielä 150, joten se tekee 300 litraa.
Mutta loput noin 2 500 litraa tarvitaan ruokaa varten.
Niin paljon vettä tarvitaan,
että saadaan tuotettua se, mitä lautasellamme on aterialla.
Makealla vedellä on erityinen merkitys Johanille.
Se oli hänen väitöskirjansa aihe,
ja hän tutki sitä vuosia Afrikan puolikuivilla alueilla.
Kävelin ympäriinsä auringonnoususta auringonlaskuun ja hikoilin ihan hulluna.
Keräsin tietoja,
kaivoin näytteitä maaperästä ja tein kosteusmittauksia.
Mittasin tuulen voimakkuuksia ja sademääriä.
Olen mitannut niin paljon lehtien pinta-alaa. Ette voi kuvitella,
kuinka huolellisesti tutkijan pitää mitata neliömillimetreissä -
kasvin kaikkien lehtien ala.
Hän tarvitsi yksityiskohtia vastatakseen paljon suurempaan kysymykseen.
Paljonko maailman ruokkimiseen tarvitaan vettä?
Alustava vastaukseni oli, että vettä tuntuisi olevan tarpeeksi.
Kolikolla on toinen puoli.
Onko makean veden käytölle maailmanlaajuista rajaa,
jonka ylittyessä järjestelmä alkaa romahtaa?
Tutkimme kaikki maailman valuma-alueet -
ja määrittelimme, miten paljon valumavettä tarvitaan vähintään -
järjestelmän kosteuden ylläpitämiseen,
jotta ekosysteemit menestyisivät,
vettä olisi hyvin saatavilla ja valuma-alue toimisi.
Jokaisesta joesta nykyisin otettava veden määrä -
paljastaa, miksi monet niistä ovat vaarassa kuivua.
Arviomme perusteella olemme maailmanlaajuisesti edelleen -
turvallisella alueella makean veden suhteen.
Mutta kiidämme vaaravyöhykettä kohti.
Viimeinen biosfäärin rajoista -
liittyy ravinteiden, typen ja fosforin kiertokulkuun.
Ne ovat kaikkien elävien olentojen olennaisia osia -
ja lannoitteiden tärkeimpiä ainesosia.
Johan on nähnyt niiden lisääntyneen käytön vaikutukset.
Hän vietti lapsuutensa kesät Itämeren saarella.
Rakastimme kalastusta. Useimmiten kalastin -
parhaan ystäväni Andersin ja pikkuveljeni Niklaksen kanssa.
Meitä oli siis usein kolme. Yleensä pystyi kysymään äidiltä ja isältä:
"Tuommeko kaloja ruoaksi?" Sitten tulimme kotiin saaliin kanssa.
Yksi seikkailuista oli mennä -
parin meripeninkulman päähän avomerelle.
Siellä pystyimme kalastamaan turskaa käsin.
Olin siihen aikaan meistä paras kalanperkaaja.
Tunnin jälkeen jouduin lopettamaan kalastuksen,
koska ainoa tapa viedä se valtava turskasaalis kotiin -
oli perata kalat paikan päällä.
Lokit parveilivat ympärillämme,
koska heitin peratessani niin paljon kalojen sisälmyksiä ja palasia pois,
jotta mahduimme veneeseen.
Lapsina olimme siitä tietenkin todella innoissamme.
Nyt muutama vuosikymmen myöhemmin tilanne on täysin erilainen.
Kukaan ei yritä enää kalastaa turskaa, koska meri on kirjaimellisesti tyhjä.
Se näyttää täsmälleen samalta kuin 1970- ja 1980-luvuilla.
Siis ylhäältä katsottaessa.
Mutta kun kurkkaa pinnan alle, se näyttää täysin erilaiselta.
Johanin lapsuudessa Itämeri oli terve ympäristö,
jota hallitsivat petokalat, kuten turska.
Vaikka liikakalastus veikin paljon kalaa,
ympäröiviltä pelloilta huuhtoutuneet lannoitteet -
muuttivat Itämeren katastrofiksi.
Se on nyt maailman saastunein meri.
Kun maailmalta löytyy monia Itämerta vastaavia paikkoja,
on syytä olla hyvin huolissaan.
Koska se on merkki siitä, että koko planeetta -
on vähitellen menettämässä sietokykynsä ja heikkenemässä.
Elena Bennett on lannoitteiden vaikutusten asiantuntija.
Otamme typpeä ilmasta ja muunnamme sen kemiallisesti -
kasvien käyttämään muotoon.
Fosfori puolestaan kaivetaan maasta.
Kehitimme fosforin kaivamiseen kemiallisia tapoja,
jotka olivat paljon tehokkaampia.
Se kaksin-, kolmin- tai jopa nelinkertaisti -
ruoantuotannon ympäri maailmaa.
Se oli tärkeää kasvavan väestön ruokinnalle,
mutta lannoitetta alettiin käyttää paljon enemmän kuin mitä sato tarvitsi.
Käyttämättömät ravinteet huuhtoutuvat jokiin,
jotka saavat liikaa lannoitetta ja rehevöityvät.
Näemme leväkukintoja,
jotka näyttävät sinivihreältä puurolta järven pinnalla.
Ne haisevat usein kamalalta, koska haistamme levän mätänemisen.
Levä käyttää hajotessaan happea.
Hapen väheneminen muuttaa järven pohjasedimentin kemiallista koostumusta,
jolloin fosforia vapautuu lisää.
Kun ilmenee rehevöitymisongelma, järvi tavallaan sanoo:
"Hyvä. Pahennamme asiaa vielä itse."
Siitä alkaa kierre, joka tuottaa yhä enemmän fosforia -
ja pitää järven siinä tilassa.
Samaa rehevöitymisen ongelmaa esiintyy myös merissä,
joissa on niin sanottuja kuolleita alueita samojen ravinteiden takia.
Kuolleita alueita on nykyään muutama sata eri puolilla maailmaa.
Meren rehevöityminen on voinut olla tärkeä tekijä -
jossakin maailman viidestä aiemmasta joukkosukupuutosta.
Jo tänä päivänä jotkut kuolleista alueista ovat laajentuneet -
kattamaan kymmeniätuhansia neliökilometrejä.
Fosforin ja typen liikakäyttö on yksi vähiten tunnetuista -
mutta merkittävimmistä biosfääriin vaikuttavista tekijöistä.
Olemme jo kaukana vaaravyöhykkeellä.
Ravinteiden raja on ylitetty aikaa sitten. Emme ajattele sitä kovin usein.
Meidän on suhtauduttava tähän rajaan paljon nykyistä vakavammin.
Ravinteet, vesi, metsät, luonnon monimuotoisuus ja ilmasto.
Planeettamme viisi suurta osaa, jotka säätelevät vakautta -
ja luovat pohjan selviytymisellemme.
Mutta Johan ja hänen kollegansa tiesivät, ettei tämä ole vielä kokonaiskuva.
He eivät olleet vielä laskeneet mukaan merissä piilevää tekijää.
Sen vaikutus planeettamme vakauteen voi olla suurempi kuin kaikilla muilla.
Kun päästämme hiilidioksidia ilmakehään,
noin kolmasosa päästöistä on päätynyt mereen.
Terry Hughes on tehnyt yhteistyötä Johanin kanssa jo vuosia.
Se on muuttanut meren kemiaa.
Se on muuttanut pH-arvoa -
ja tehnyt merestä vähemmän emäksisen eli happamamman.
Siksi puhutaan "meren happamoitumisesta".
Kun hiilidioksidi liukenee veteen, syntyy hiilihappoa.
Viileämmät vedet ovat alttiimpia.
Viime vuosikymmeninä maailman merien happamuus on noussut 26 prosenttia.
Ja niin kauan kuin ilmakehän hiilidioksidipitoisuudet ovat korkealla,
merten happamoituminen jatkuu.
Happo reagoi vedessä olevien karbonaatti-ionien kanssa -
vähentäen niiden pitoisuutta.
Se vaikuttaa moniin organismeihin,
etenkin niihin, jotka tarvitsevat karbonaattia tukirangan luomiseen.
Kuten nilviäiset, osterit ja simpukat.
Merten happamoitumisella on pahaenteinen historia.
Globaalit muutokset happamoitumisessa eli meren pH-arvossa -
voivat aiheuttaa massakuolemia. Siitä on useita geologisia todisteita.
Kun manipuloimme planeetan ilmastoa, leikimme kirjaimellisesti tulella.
Seuraukset ovat arvaamattomia,
kun siirrytään planeetan rajojen yli kartoittamattomalle alueelle.
Olemme yhä turvallisella vyöhykkeellä merten happamoitumisessa,
mutta liikumme kohti vaaravyöhykettä ja mahdollista joukkosukupuuttoa.
Vaikka Maa on mutkikas kokonaisuus,
Johan kollegoineen havaitsi, että on vain yhdeksän järjestelmää,
jotka pitävät planeetan vakaana.
He eivät ole vielä selvittäneet kahden järjestelmän rajaa.
Ensimmäinen liittyy ihmisen tuottamiin saasteisiin.
Kutsumme sitä "uusiksi kokonaisuuksiksi".
Se on kaikkea ydinjätteestä pysyviin orgaanisiin saasteisiin -
ja raskasmetallien kertymisestä mikromuoveihin.
Ihmiset ovat luoneet 100 000 uutta materiaalia,
joista mitkä tahansa voivat vaikuttaa luontoon katastrofaalisella tavalla.
Tätä rajaa ei ole vielä määritetty.
Emme yksinkertaisesti vain tiedä näiden saasteiden pitkäaikaisia vaikutuksia.
Mutta useimmat niistä voivat aiheuttaa maailmanlaajuisia ongelmia,
jos niitä ei kontrolloida jotenkin.
Yhdellä saasteella on jo maailmanlaajuista vaikutusta -
niin paljon, että sillä on oma raja.
Aerosolit ovat periaatteessa hiukkasia ilmakehässä.
Niitä kutsutaan ilmansaasteiden hiukkasiksi.
75 prosenttia aerosolisaasteesta on peräisin fossiilisista polttoaineista.
Näemme sen utuisena taivaana,
koska hiukkaset pysäyttävät auringonvalon ja hajauttavat sen peilien lailla.
Ne aiheuttavat "globaalin hämärtymisen".
Veerabhadran on tutkinut jo kauan ilmaa ympärillämme ja yläpuolellamme.
On toinenkin tapa, jolla aerosolit vaikuttavat ilmastoon.
Koska ne vähentävät auringonvaloa, joka on tärkein energialähteemme -
planeetan lämpötilan säätelyssä, aerosolit ovat aiheuttaneet jäähtymistä.
Kun ilmastotutkija sanoo, että aerosolit jäähdyttävät planeettaa -
ja estävät lämpenemisen, saatat pitää sitä hyvänä asiana.
Valitettavasti se ei ole sitä.
Tuon peittämisen takia -
emme vielä näe kasvihuoneilmiön koko kauheutta.
Aerosolien jäähdytysvaikutus peittää noin 40 prosenttia ilmaston lämpenemisestä.
Ja maksamme siitä kalliin hinnan.
Ilmansaasteet tappavat joka vuosi yli seitsemän miljoonaa ihmistä -
ja vievät elinaikaodotteesta keskimäärin kolme vuotta meiltä jokaiselta.
Ilman saastumisen rajaa ei ole vielä tieteellisesti määritetty.
Hiukkasten aiheuttamiin 7,5 miljoonaan kuolemaan perustuen -
sanoisin, että olemme jo ylittäneet rajan aerosolien kohdalla.
Yhdeksäs raja on otsonikerros.
Se poikkeaa muista siinä, että se on ainoa raja,
jonka suhteen menemme oikeaan suuntaan.
Otsoni pysäyttää haitallisen ultraviolettisäteilyn,
joka vaikuttaa DNA:hamme ja aiheuttaa tappavia sairauksia, kuten ihosyöpää.
Siitä syystä, kun Etelämantereen yllä oleva otsoniaukko -
löydettiin 1980-luvulla, syntyi maailmanlaajuinen paniikki.
Kemiallisten saasteiden aiheuttaman otsoniaukon löytyminen -
sai maat vähitellen lopettamaan näiden kemikaalien käytön.
Oli upeaa, miten tieteelliset varoitukset -
muuttuivat poliittisiksi toimiksi.
Tämä on ensimmäinen ja ainoa esimerkki siitä,
että voimme hallita koko planeettaa.
Voimme palata turvalliseen toimintaympäristöön.
Olimme ylittäneet planeetan rajan ja menneet korkean riskin vyöhykkeelle.
Palasimme sieltä takaisin turvalliselle vyöhykkeelle.
Sitä oli todellakin upeaa seurata.
Tutkijat antoivat hälytyksen, ja maailma reagoi siihen.
Johanin ja hänen kollegoidensa ansiosta tiedämme planeetan yhdeksän rajaa -
ja niiden ylittämisestä koituvat riskit.
Otsonikerroksen suhteen olemme ainakin vielä turvavyöhykkeellä,
samoin kuin merten happamoitumisen ja makean veden kohdalla.
Emme vielä tiedä, miten lähellä vaaravyöhykettä olemme -
ilmansaasteissa sekä muissa saasteissa, eli "uusissa kokonaisuuksissa".
Huolestuttavinta on se, että olemme jo ylittäneet -
yhdeksästä rajasta ainakin neljä.
Ilmasto, metsäkato, ravinteet ja luonnon monimuotoisuus.
Olemme ylittämässä peruuttamattomia käännekohtia -
ja vaarallisen lähellä suistaa Maa tilaan,
joka ei pysty tukemaan sivilisaatioitamme.
Se, mitä näemme maailmassa tänä päivänä, vahvistaa planeetan rajat.
Näemme niin selkeitä todisteita, koska ilmasto on vaaravyöhykkeellä -
ja luonnon monimuotoisuus korkean riskin vyöhykkeellä.
Alamme nähdä yhä enemmän kuivuutta, vaikutuksia sademetsään,
metsäpaloja Australiassa ja Amazonilla,
kiihtyvää jäätiköiden sulamista ja koralliriuttojen tuhoa.
Tutkijoille, jotka todistavat planeetan muutoksia,
menetykset ovat muutakin kuin pelkkiä lukuja.
Terry Hughes on tutkinut koralliriuttoja jo kauan.
Haalistunut koralli on hyvin sairas.
Korallit haalistuvat, kun ympäröivä vesi lämpenee liikaa.
Sitä tapahtuu yhä useammin ja yhä voimakkaammin -
ilmaston lämpenemisen seurauksena.
Suurissa lämpötilanvaihteluissa, joita olemme nähneet -
joukkohaalistumisissa viime vuosikymmeninä,
korallit voivat kuolla erittäin nopeasti.
Haalistumisen jalanjälki on kymmenkertainen -
verrattuna voimakkaimpaan trooppiseen hirmumyrskyyn.
Asteikko ei siis riitä sille, miten suuri vaikutus on -
ja miten usein sitä tapahtuu.
Terry tutkii Isoa valliriuttaa, maailman suurinta riuttajärjestelmää.
Haalistumiset olivat aiemmin paikallisia ja harvinaisia,
mutta viime vuosikymmeninä -
merten lämpöaallot ovat aiheuttaneet niitä laajoilla alueilla.
Viidestä laajimmasta haalistumisesta kolme on tapahtunut viiden viime vuoden aikana.
Olemme huolissamme siitä, että haalistumisten välit lyhentyvät.
Olemme jo nähneet ensimmäistä kertaa Isolla valliriutalla -
haalistumiset peräkkäisinä kesinä, vuosina 2016 ja 2017.
Välit ovat tärkeitä korallien toipumisen kannalta.
Puolet riutan koralleista on jo kuollut.
Terryn työhön kuuluvat lentokartoitukset,
joiden avulla määritetään haalistumisten laajuus.
Kun teemme lentokartoituksia, lennämme mahdollisimman hitaasti -
ja matalalla, jotta voimme nähdä korallit ja arvioida,
kuinka moni niistä on haalistunut.
Kaikki ovat haalistuneet.
Huono juttu.
Haalistuneen riutan näkee jo kilometrien päästä,
koska se miltei hehkuu. Valkoista korallia on niin paljon.
Harjanne on todella leveä, ja melkein kaikki on haalistunut.
Lentokartoituksia on tehty tähän mennessä viisi.
Olen johtanut niistä kolmea viimeistä, vuosina 2016, 2017 ja 2020.
Toivoisin, ettei minun tarvitsisi tehdä sitä,
sillä totuus lyö lujaa vasten kasvoja.
Anteeksi.
Suuntaamme kohti tulevaisuutta, jossa Iso valliriutta -
on korallien hautausmaa.
Ilmastomallintajat sanovat meille biologeille,
että tavalliset hiilidioksidipäästöt johtavat peräkkäisiin haalistumisiin -
jokaisena kesänä tämän vuosisadan loppuun mennessä.
Korallien haalistumisen käännekohta on ylitetty.
Minunlaiseni tutkijat ja ekologit -
ovat puhuneet ilmaston lämpenemisestä jo vuosikymmenien ajan.
On turhauttavaa, ettei meitä ole kuunneltu.
Minä suutun.
En masennu, vaan suutun.
Turhautumiseen on todellinen syy.
Tieteellisiä todisteita on esitetty jo 30 vuoden ajan,
emmekä silti mene oikeaan suuntaan.
Haluan, että panikoitte.
Haluan, että tunnette saman pelon joka päivä.
Sitten haluan toimintaa.
Toimikaa kriisitilanteen edellyttämällä tavalla.
Toimikaa kuin talonne olisi tulessa.
Koska se on.
Australian palot ovat kestäneet kuukausia ja tuhonneet maan itärannikkoa.
Vuonna 2020 Australia kärsi helvetillisestä kesästä.
Ainoa reitti pois täältä kulkee kaatuneiden puiden ja liekkien läpi.
Ennätyksellisten helteiden ja kuukausien kuivuuden vauhdittamana -
paloi yli 20 miljoonaa hehtaaria maata.
Ihmiset pelkäävät, että tästä tulee uusi normaali.
Mutta tieteen mukaan normaalia ei olekaan.
Daniella Teixeira tutkii kiiltokakaduja,
yhtä Australian uhanalaisimmista lintulajeista.
Kiiltokakadut päästävät todella lähelle.
Ne oppivat, kuka olet, ja paikoissa, joissa käyt säännöllisesti,
ne oppivat tunnistamaan sinut.
Voit mennä istumaan niiden ruokailupuun alle -
ja tutustua eri yksilöihin.
Heti kun oli turvallista, Daniella palasi yhteen tärkeimmistä tutkimuspaikoistaan -
Kangaroo Islandilla Australian etelärannikolla.
On helmikuu, kakadujen pesimiskausi.
Eläimistä ei näy merkkiäkään.
Mitään ei ole jäljellä.
Tuho näyttää olleen täydellinen.
Tuntuu melkein siltä, etten katso tuttua paikkaa.
Tuntuu, ettei tämä voi olla sama paikka, koska kaikki on niin erilaista.
Olen työskennellyt viimeiset neljä vuotta tässä paikassa, joten tämä on...
Tämä on todella rankkaa. Tämä paikka oli...
Täällä oli tapahtumia joka ilta.
Nyt olisi ollut jo poikasiakin.
Tämä on sydäntäsärkevää.
Jestas.
Tunnen tämän pesän aika hyvin.
On kamalaa nähdä se tuollaisena.
Jäljellä on vain rautakaulus, joka on palaneena maassa.
Laitamme pesäpuuhun rautakauluksen suojellaksemme lintuja.
Estämme sen, etteivät opossumit saalista poikasia.
Näen ympärilläni maassa lojuvia rautakauluksia.
Ne eivät riittäneet pelastamaan lintuja.
Tämä on luonnonkatastrofi. Siitä ei ole epäilystäkään.
Vuoden 2020 maastopalot olivat tuhoisimmat Australian historiassa.
Ilmastotutkijat ovat puhuneet tällaisista tapahtumista jo kauan.
Odotimme, että näin voi käydä, mutta tuskin kukaan odotti,
että tämä tapahtuisi näin pian ja tällaisessa mittakaavassa.
Tutkijat arvioivat, että paloissa kuoli tai menetti elinpaikkansa -
kolme miljardia eläintä.
1,43 miljoonaa nisäkästä,
2,46 miljardia matelijaa,
180 miljoonaa lintua -
ja 51 miljoonaa sammakkoa.
Nämä luvut ovat niin valtavia ja merkittäviä.
Niitä on vaikea ymmärtää.
Ei tällaista pitäisi joutua käsittelemään.
Tämä on herätys.
Kesän maastopalot osoittivat, että vaikutukset tuntuvat tänään.
Tällä on pitkäkestoiset seuraukset.
Mihin se voi mennä?
Metsäpalot ja korallien haalistuminen johtuvat ilmaston rajan ylittämisestä.
Mutta luonnon tuhoaminen on takana myös siinä,
millä on ollut kauaskantoisimmat seuraukset epävakaalla planeetallamme.
Koronaviruspandemia.
Se vaikutti sinun elämääsi ja minun elämääni.
Koronavirus oli isku, johon emme olleet valmistautuneet.
Se ylikuormitti terveydenhuollon -
ja pudotti maailmantalouden polvilleen.
Virus yllätti monet,
mutta Maailman terveysjärjestö oli varoittanut, että sellainen on tulossa.
Se oli vain ajan kysymys.
Tuhosimme luontoa. Tuhosimme ekosysteemejämme.
Maataloudessa on toimittu erittäin aggressiivisesti.
Metsiä hakattiin uskomattoman rajulla tahdilla.
Jos siihen lisätään, että elämme hyvin saastuneissa kaupungeissa,
joissa on erittäin suuri väestötiheys,
nuo kaikki osatekijät auttoivat luomaan -
täydellisen skenaarion uuden viruksen leviämiselle.
Zoonoottiset taudit leviävät ihmispopulaatioon,
kun luonnon sietokyky heikkenee.
Terve luonto ei aiheuta pandemioita.
Tautien leviämisessä on kyse vain tietystä lajista ja olosuhteista -
sekä siitä, että tunkeudumme niiden elinympäristöön aggressiivisesti.
Ihmisten, eläinten ja ympäristön terveys ovat läheisessä yhteydessä toisiinsa.
Kosketus luontoon on hyvä asia,
kunhan emme tuhoa luontoa tai ekosysteemejä,
joissa muut lajit elävät.
Koronavirus on saanut meidät ymmärtämään ensimmäistä kertaa,
että kun jokin asia menee pieleen muualla päin planeettaa,
se voi yhtäkkiä iskeä koko maailmantalouteen -
ja voi muuttaa minunkin elämäni heti.
Koronavirus oli selkeä varoitus siitä, ettei planeetallamme ole kaikki hyvin.
Mutta se antoi meille myös tilaisuuden rakentaa uuteen suuntaan.
Nyt kun Johan kollegoineen on laittanut ajovalot päälle,
näemme rajat selvästi.
Näemme polun, joka vie takaisin turvalliseen ympäristöön -
ja kestävämpään tulevaisuuteen.
Se on saavutettavissa.
Ei ole enää kyse talouskasvusta täällä -
ja ympäristövaikutusten vähentämisestä toisaalla.
Nyt on kyse koko kasvumallin rakentamisesta kestävyyden ympärille.
Planeetan on ohjattava kaikkea toimintaamme.
Ensimmäisenä tärkeysjärjestyksessä on hiilidioksidipäästöjen nollaaminen -
ja maailman lämpötilan vakauttaminen mahdollisimman matalalle.
Ikkuna on yhä auki sille, että vältämme kahden asteen rajan ylityksen.
Jopa 1,5 astetta on mahdollinen.
Mutta ikkuna on enää hiukan raollaan.
Teollisen vallankumouksen alusta lähtien -
olemme päästäneet 2 400 miljardia tonnia hiilidioksidia.
Pysyäksemme alle 1,5 asteen nousun -
tulevat päästöt eivät saa ylittää 300 miljardia tonnia.
Jos päästämme jatkossakin 40 miljardia tonnia joka vuosi -
raja tulee vastaan seitsemässä vuodessa.
Emme tietenkään voi sulkea kaikkia maailman energialaitoksia yhdessä yössä.
Ainoa järkevä tapa on taivuttaa globaalia päästökäyrää nyt.
Tiede on osoittanut, että nyt on viimeinen mahdollisuutemme tehdä se.
Mikä on nopein päästövähennysten tahti, jonka voimme saavuttaa?
Ei ole näyttöä, että pystyisimme parempaan kuin 6 - 7 prosenttiin vuodessa.
Silläkin vauhdilla puolittaisimme päästöt vuosikymmenessä.
Päästöjen puolittaminen jokaisena vuosikymmenenä -
on räjähdysmäinen muutosvauhti.
Kuka tahansa voi omaksua tämän tahdin. Voimme tehdä sen yksilöinäkin.
Voimme luvata, että yritämme puolittaa perheemme päästöt vuosikymmenen aikana.
Se tarkoittaisi fossiilivapaata elämää yhden sukupolven päästä,
30 vuoden kuluttua.
Yritykset ja valtiot pystyvät siihen. Maailman täytyy pystyä siihen.
Fossiilisten polttoaineiden poistuminen aloittaa paluumme turvavyöhykkeelle -
ilmastorajan paremmalla puolella.
Se vähentää myös merkittävästi ilmansaasteita,
hidastaa merten happamoitumista -
ja vähentää luonnon monimuotoisuuteen kohdistuvaa uhkaa.
Päästöttömyys ei kuitenkaan riitä.
Meidän on myös vähennettävä hiiltä, joka jo ylikuumentaa planeettaa.
Siihen on yksi tehokas tapa.
Istutetaan lisää puita.
Globaali pyrkimys istuttaa miljardeja puita -
on kustannustehokas ja saavutettavissa oleva ratkaisu ilmastokriisiin.
On tärkeää kasvattaa lisää puita, jotta voimme kompensoida hiilipäästöjämme -
samalla kun pyrimme päästöttömyyteen niin nopeasti kuin voimme.
Hiilen sitominen on tietenkin vain yksi puiden tuomista hyödyistä.
Cheikh Mbow on tehnyt yhteistyötä Johanin kanssa useita vuosia.
Hän on puiden puolestapuhuja.
Puut estävät maaperän eroosion.
Ilman puita sadetta on vähemmän.
Jos istutamme puita pelloille, se lisää peltojen hedelmällisyyttä -
ja tuotanto kasvaa.
Haluamme tuoda puut takaisin kestävän kehityksen keskelle.
Istutamme puita kaikkialle, missä ne vain voivat kasvaa.
Puiden istuttamisesta ja luonnon palauttamisesta on tietenkin -
valtavasti hyötyä planeettamme luonnon monimuotoisuudelle,
mutta se auttaa myös vakauttamaan ilmastoa ja makeaa vettä.
Siitä on hyötyä myös ruoantuotantoon ja kaikkeen, mitä luonto tarjoaa ilmaiseksi.
Kuvittele, että ensimmäistä kertaa ihmiskunnan aamunkoitteen jälkeen -
voisimme herätä aamuun planeetalla,
jolla on enemmän villieläimiä kuin nukkumaan mennessämme.
Eräs toinen muutos on melkein uskomattoman yksinkertainen,
mutta se on avain planeettamme rajojen sisällä pysymiseen.
Sinä ja minäkin voimme omaksua sen.
Itse asiassa kuka tahansa, jolla on vapaus valita, mitä ruokaa syö.
Fleksitaarisempi ruokavalio on innostava juttu.
Vähemmän punaista lihaa, enemmän kasviproteiinia,
enemmän hedelmiä ja pähkinöitä, vähemmän tärkkelystä.
Jos omaksuu tuon ruokavalion ja olettaa, että kaikki syövät terveellistä ruokaa,
voisimme palata turvalliselle vyöhykkeelle -
ilmaston lisäksi myös luonnon monimuotoisuudessa,
maankäytössä, vedessä, typessä ja fosforissa.
On kiehtovaa, että terveellinen ruokavalio -
on kenties tärkein tapa, jolla voi osallistua planeetan pelastamiseen.
On vielä yksi muutos, joka on elintärkeä.
Se palauttaisi meidät turvavyöhykkeelle kaikilla planeettamme rajoilla.
Kuvittele maailma, jossa ei ole jätettä tai mitään pois heitettävää.
Jätteemme on suunnittelun tulosta.
Tuotteita valmistettaessa mietitään harvoin raaka-aineiden talteenottoa.
Jos lineaarisesta järjestelmästä tehtäisiin kiertävä -
suunnittelemalla tuotteet niin, että raaka-aineet saataisiin talteen,
resurssien käyttö voisi olla rajatonta.
On yhä enemmän todisteita siitä, että kiertotalous on olennainen asia,
jotta meillä olisi mahdollisuus tarjota hyvä elämä -
kaikille maailman ihmisille.
Jätteiden poistaminen veisi meidät lähemmäs turvavyöhykettä ilmaston,
luonnon monimuotoisuuden ja varsinkin ravinteiden,
uusien kokonaisuuksien ja ilmansaasteiden kohdalla.
Planeetan rajat näyttävät meille selvän polun eteenpäin.
Asiat ovat yksinkertaisia, kuten uusiutuvan energian valinta,
terveellinen ruokavalio, puiden istuttaminen ja jätteen vähentäminen.
Yhdessä nämä voisivat muuttaa tulevaisuutemme Maassa.
Ja taianomaista tässä on se, että nämä muutokset -
parantaisivat myös meidän kaikkien elämää tässä ja nyt.
Vaikka et välittäisi planeetasta tai tasapuolisuudesta maailmassa,
vaan keskityt mieluummin itseesi, perheeseesi ja omaan elämääsi,
mikä on toki kunnioitettava asenne, kun kamppaillaan arjen keskellä,
haluaisit silti palata turvalliselle vyöhykkeelle.
Kaikki hyötyisivät heti puhtaasta ilmasta -
ja voisivat elää terveemmän sekä pidemmän elämän.
Lapsesi olisivat terveempiä.
Paluu planeetan rajojen sisälle -
tarkoittaisi todennäköisesti myös sitä, että eläisit yhteiskunnassa,
jossa on vakaat markkinat ja pysyviä työpaikkoja.
Se puolestaan vähentää konfliktien ja epävakauden riskiä.
Loppujen lopuksi -
olet mielummin turvallisella kuin vaarallisella vyöhykkeellä,
jossa muutos on jatkuvaa.
Se, mitä teemme tällä vuosikymmenellä, on nykyisten todisteiden valossa -
ratkaisevaa ihmiskunnan tulevaisuuden kannalta.
Tulevaisuutta ei ole määrätty. Tulevaisuus on käsissämme.
Se, mitä seuraavien vuosisatojen aikana tapahtuu,
riippuu siitä, miten pelaamme korttimme tällä vuosikymmenellä.
Elämme merkittävää aikaa,
mutta meillä on myös suuri vastuu toimia päättäväisesti.
Meillä ei ole aikaa hukattavana.
Mitä tekisimme, jos uutisissa kerrottaisiin aamulla,
että Maahan osuu pian asteroidi?
Jättäisimme varmasti kaiken muun sivuun -
ja keskittyisimme ongelman ratkaisemiseen.
Maksoi se sitten mitä tahansa.
Tiede on nyt tehnyt selväksi,
että planeettamme kriisitilanne vaatii vastaavanlaista yhteistä reaktiota.
Sanoisin, ettei meillä ole enää ympäristöongelmia maailmassa.
Vaara planeetan epävakaudesta -
on turvallisuuden ja kestävyyden kysymys kaikille maailman yhteiskunnille.
Siksi se kuuluu turvallisuusneuvostolle.
Minusta planeettojen rajat pitäisi asettaa keskeiseen asemaan -
maailman ylimmälle strategiselle hallintotasolle,
joka on YK:n turvallisuusneuvosto.
Maailmanlaajuinen reaktio on nyt lähempänä kuin koskaan.
Nyt on tapahtumassa jotain suurempaa.
Yksi laji, eli me ihmiset,
on tällä planeetalla hallitseva voima, jollaista ei ole nähty -
neljään miljardiin vuoteen.
Äiti Maata diagnosoidaan ja tarkkaillaan jatkuvasti.
Digitalisaatio ja hyperyhteys -
tieteen ja havainnoinnin maailmassa -
tarkoittaa, että olemme peittäneet koko planeetan tiedolla.
Mitä jos olemme astumassa uuteen geologiseen aikakauteen,
jota ei ole määritelty vain geofyysisesti,
vaan myös siten, että meillä on uutta tietoisuutta planeetan sisällä?
Johan Rockströmin kaltaisten tutkijoiden työn ansiosta -
meillä on nyt kyky toimia Maan omanatuntona ja aivoina,
ajatellen ja toimien yhteisen päämäärän puolesta.
Varmistaaksemme, että planeettamme pysyy terveenä ja kestävänä.
Täydellisenä kotina.
Tekstitys: Sami Haapasalo