Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NÅGONSTANS OVANFÖR STILLA HAVET
-Vad har hänt? -Bränslepumpen är trasig.
-Är den användbar nu? -Nej.
När den gick sönder fick jag luft i ansiktet.
I bästa fall har vi 300 liter.
Delat med 51 liter. Vi har 5,9 timmar flygtid i huvudtanken.
300 delat med 51. 5,3.
I den här farten kommer bränslet ta slut...
-32 till 48 kilometer från vår destination.
Det är en av de värsta platserna det kan inträffa på, va?
Den värsta. Vi kan inte vända.
Närmsta ön är tre timmar bort. Det blir mycket mer spännande.
JP och Louis drömde om att flyga ett enmotorigt plan runt jorden.
Det här är deras berättelse.
Jag heter Louis Cole. De senaste sex åren-
-har jag laddat upp en film om mitt liv nästan varje dag.
Jag hade en liten publik i början, men den har växt.
Jag delade mina och mina vänners äventyr med folk från hela världen.
Mitt har alltid varit att inspirera andra att leva livet fullt ut.
Jag har skapat mig ett liv-
-där jag kan uppleva mina passioner som att filma och resa.
På en av mina resor träffade jag JP som råkade vara pilot.
Vi pratade om hur galet det skulle vara att flyga jorden runt.
Det var större än något han hade gjort, men han var sugen.
Jag heter Jean-Peter Schulze, men de flesta kallar mig JP.
Jag är 23 och växte upp i Namibia. Jag har alltid drömt om att flyga.
Jag började ta lektioner när jag var elva och det är min passion.
Efter skolan fastnade jag i vardagens ekorrhjul.
Mötet med Louis inspirerade mig att leva mer äventyrligt.
Kort därefter avbröt jag min arkitektkarriär-
- sålde allt och gav mig av.
Jag delade äventyren på nätet och började leva på det.
För några år sen cyklade jag ensam tvärsöver USA.
Jag behövde ett nytt äventyr.
Polisen hoppas att dagens demonstration blir fredlig.
Det har varit mycket splittring i världen på sistone-
-och det har blivit svårare att tro på det som vi får höra.
Vi ville se om världen är så splittrad som medierna påstår.
Vi startade en Kickstarterkampanj med ett mål på 100 000 pund.
Vem gjorde det? Nej, vi fick precis ett löfte på 1 000 pund.
Vi har nått målet! Är det ens möjligt?
Vi är uppe i 100 000 pund.
Vi valde en Cessna 210.
Vi kallade planet Baloo för det hade bara det mest nödvändiga.
Jag använde alla mina sparpengar för att köpa flygplanet.
Så mycket betydde resan för mig.
-Hur är det, JP? -Jag är glad.
-Skönt att vi inte flyger nu. -Vi skulle aldrig göra.
Planen var att flyga österut över USA, upp till Kanada-
-till Grönland, Island, ner till Europa.
Vidare till Egypten, Abu Dhabi, sedan Pakistan, Indien-
-korsa Sydostasien, ner till Australien, Nya Zeeland.
Sen flyga via stillahavsöarna Fiji-
-Amerikanska Samoa, Kiribati och Hawaii.
Och sen hela vägen tillbaka till Kalifornien.
Vi beslutade att göra det på 81 dagar.
Vi kände oss säkra att vi ordnade en välkomstfest den 81:a dagen.
Frågan vi har ställt oss är varför vi gör något så riskabelt?
Vi hade helt olika och väldigt personliga skäl.
Jag ska köpa några viktiga verktyg.
JP vill ha en skiftnyckel. Jag har hittat den här.
Livets gång har gjort mig osäker på mig själv och vad jag klarar av.
Det handlade inte bara om att se världen.
Det handlade om att anta en stor utmaning och se om jag klarade det.
Kan jag övervinna mina tvivel?
Göra något stort och kanske inspirera andra.
Jag kände mig fast i min egen lilla bubbla.
Jag glömde att berätta om människorna och kulturerna.
Traditionell media vill att vi ska tro att vi är splittrade.
Att världen är full av hat, rasism och främlingsfientlighet.
Gäller det alla eller bara en liten del av mänskligheten?
Jag kände att det var mycket angeläget att ta reda på sanningen.
När jag var sju år blev pappa och hans vänner uppspelta-
-när två killar anlände till flygplatsen.
Jag minns två äventyrare som klev ut.
De var solbrända och vindpinade.
En av dem var Mike Blyth som var ute på en rekordflygning.
Han har varit en stor förebild. Han har flugit jorden runt två gånger.
Jag träffade JP när jag flög med mitt ultralätta plan.
Jag stannade till i Swakopmund och han var en liten kille.
Det var väl då som han fick lusten att göra galna saker.
De berättade att de hade flugit hela vägen från Sydamerika.
Jag blev inspirerad. Det blev ett mål för mig. "Det ska jag göra."
Att flyga jorden runt är nog det svåraste som jag har gjort.
Några av utmaningarna är tekniska. Som långa flygsträckor över hav.
När Louis berättade om planerna låg jag sömnlös några nätter.
Jag funderade på det värsta tänkbara men lärde mig att slå av hjärnan.
Vi har blivit för rädda för att göra saker som vi fruktar.
Är man rädd för något så ska man ta tag i det.
Jag blev granskad av andra piloter för det är vårdslöst.
Jag insåg inte hur farligt det kan vara.
Men sen förstod jag varför så få människor har gjort det.
Man ska göra något fantastiskt och är medveten om riskerna-
-och är beredd att ta dem. Man gör det för man är sån.
Man har inget val om ett äventyr kallar. Bara åk.
Det första man väljer är flygplanet när man förbereder flygningen.
Vi har valt ett nästan 50 år gammalt Cessna 210.
Det krävdes mycket arbete för att bli klart.
Det har två huvudtankar i vingarna på sammanlagt 340 liter-
-samt två små uppsamlingstankar som skickar bränslet till motorn.
Men vi skulle korsa stora havsområden-
Vi monterade extratankar på 518, 140 och 53 liter-
- som trycksattes av en handpump.
-Så får vi fram bränslet. -För hand? Ingen elektrisk pump?
Jag vet inte riktigt vad JP gör.
Jag litade på att han som flygexpert visste vad vi behövde.
Det är oroande när man skruvar ihop ett plan och det blir skruvar över.
-Ska jag ta den? -Om du vill.
Vi testar den här först.
Vi måste vara försiktiga för det blir problem om den spricker.
'Det som gör den här flygningen farlig är-
-för det första att vi flyger ett 45 år gammalt plan.
För det andra är planet enmotorigt så man störtar om motorn dör.
För det tredje är det inte byggt för sådana här sträckor.
En 17-årig pilot och hans pappa är försvunnen-
-utanför Amerikanska Samoa. De försökte flyga jorden runt.
Många människor har dött under långdistansflygningar.
De har tänjt på gränserna. Det måste man göra.
Man kommer inte runt jordklotet om man inte tänjer på gränserna.
Det är dagen innan vi ger oss av. Känner du dig förberedd?
Inte alls.
Vad tror du att vi kommer att bli mest oense om?
Det lär nog, som du sa, handla om att jag ifrågasätter ditt omdöme.
Louis är av naturen obesvärad. Det gör honom fantastisk.
Det som gör honom fantastisk är även en mardröm i ett flygplan.
Stäng den. Nu är trycket kvar i den.
-Och så öppnar vi den andra. -Nej, nej, nej.
Jag försökte flyga två personer jorden runt i en Cessna 210.
Ett flygplan som inte är byggt för det.
Jag ville inte ha ett eftermäle som "idioten som dödade sig själv"-
-"och hans vän i ett vårdslöst försök att flyga jorden runt."
- Jag kommer att sakna dig. -Jag vet.
Det här är dagen då vi ska flyga jorden runt.
KERN VALLEY I KALIFORNIEN 81 DAGAR KVAR
Jorden runt.
-Nu kör vi. -Motorkraften är inställd.
-Jag hoppas att kameran går. -Det gör den, min vän.
-Det känns bättre nu. -Allt känns alltid bättre i luften.
Den första starten kändes fantastisk.
Vi hade hela världen att utforska och såg fram emot äventyret.
God morgon. Det här är Kern-flygplatsens samband.
Klicka tre gånger på mikrofonen för instruktioner.
-Vi klarade det. Första sträckan. -Nej, knytnäven.
-Jag såg ett blixtnedslag. -Jaså? Vi ska ingenstans.
Det här är väderradarn nu.
Vi kan försöka ta oss förbi, men det är som att be om problem.
Det kan sluta sig närsomhelst.
Det är bara dumt eftersom vi måste göra det i mörker.
Morgonen därpå gav vi oss av och ville komma så långt som möjligt.
Ovädret kvällen innan hade flyttat sig 1 600 kilometer-
-så JP kände sig säker.
Problemet när man ska besluta om man ska flyga när det finns oväder-
-är att man förlitar sig på information om vädret.
Den är egentligen inte perfekt.
Det finns en gräns för hur högt en Cessna 210 kan flyga.
Man kan inte flyga för långt på grund av terräng eller berg.
När flyger med ett trafikflygplan så befinner man sig över vädret.
Vi kan max flyga på 14 000 fot så vi är inne i vädret.
Vi måste tackla allt som alla andra flyger över.
Var är ni nu?
Vi har lämnat St Joseph på väg mot Fort Wayne. FWA.
Det enda instrumentet som såg väder var en blixtdetektor.
Den kan visa elektrisk aktivitet på 160 kilometers avstånd.
Vid ett tillfälle var den aktiv. Vi såg mycket elektrisk aktivitet.
Det finns hela tiden tecken som säger att man tänjer på gränsen. "Stopp."
En bra pilot lyssnar på dem. En dålig pilot struntar i dem och fortsätter-
-och hamnar i en svår situation.
Jag struntade i det. Vi skulle tillbaka.
Pressen som handlade om något tre månader bort påverkade mig.
Man kan inte flyga jorden runt om man alltid väntar på perfekt väder.
Förr eller senare måste man ge sig av.
Ibland begår man ett misstag och flyger in i ett oväder.
Plötsligt blev det noll sikt.
Turbulensen var bland den värsta som jag har upplevt.
Horisontgyrot gick över 90 grader.
Det innebär att planet är upp och ner. Jag trodde att vi skulle dö.
Om ovädret är kraftigt kan flygplanet slitas sönder.
En blixt är också mycket farligt.
En oerfaren pilot kan tappa kontrollen över flygplanet.
Jag följde dem på nätet och såg att de var på väg mot ett åskväder.
Det var en stor front, troligen 1 600 kilometer lång, som drog över USA.
Jag skickade ett sms till JP: "Vad håller du på med? Landa.
Jag pratade med flygledaren och försökte navigera genom ovädret.
Jag försökte få ut så mycket information som möjligt.
Jag gick en runda för jag trodde att de troligen kommer att dö.
Sen sa han något som jag inte vet om det var meningen att han skulle säga.
Men det räddade våra liv.
Han sa att en tornado hade träffat marken några kilometer bort.
Det var extremt farligt så han sa att vi måste landa.
Vi ska inte flyga i det här vädret. Det var ett misstag.
Det här känns inte alls bra.
Det här är allvarliga grejer.
-Bra. -Kolla mina händer.
Jag tror att jag måste spy.
Dagen därpå när vi landade nära Boston träffade vi JP:s vän Matt.
Matt har flugit jorden runt som en av de yngsta någonsin.
Matt skulle dela med sig av sin erfarenhet och hjälpa oss.
Vi ska ta på dräkterna. Matt har lite problem.
Det här är den första svåra delen av resan.
Vi ska flyga över galen terräng-
-och sen väntar en rejäl havsflygning.
De svåraste sträckorna är över hav.
Man flyger över öppet hav och det finns ingenstans att landa.
Får man ett motorhaveri måste man landa i vattnet.
Det är det absolut farligaste som kan hända.
Man hoppas att det inte sker men man måste vara beredd på det.
I vatten så långt norrut klarar man av att simma i 30 sekunder.
Sen kan man inte simma mer för musklerna kyls ner och det går fort.
Det är superviktigt att ha dräkterna.
Vi stötte inte på några problem. De två flygningarna gick bra.
Det var skönt att ha med Matt som kunde avlasta mig.
Även om han råkade kissa på min stol.
-Nej! -Lite mer spännande än vad jag ville.
Det var första gången som jag kände att det var det okända.
Vi var på allvar på väg ut i äventyret.
Grönland är världens största ö.
Tre fjärdedelar av ön är täckt av is-
-men många olika folkgrupper har varit där under årens lopp.
Norrmän, inuiter och portugisiska och danska upptäcktsresande.
Kulturen är en salig blandning av inuitisk och skandinavisk.
Vilket ställe.
Det här är en av de coolaste flygplatserna som jag har varit på.
Ja.
Om det finns någon i området-
-som kan visa oss runt och köra oss till ställen...
Jag har träffat folk genom att lägga upp vad vi gör på sociala medier-
- och har väntat på svar.
Via en av postningarna kom jag kontakt med Natasha-
-som erbjöd sig att visa Grönland och lite av dess historia.
Grönland är ett stort land men befolkningen är inte stor.
Det är väl runt 57 000 nu.
Jag är stolt över att vara grönlänning-
-är för att vi har täta band med vår kultur och naturen.
Det är viktigt att bevara kulturen och hålla den original.
Vinet.
Vi vill inte förändra den så mycket att vi glömmer hur den är.
Grönland har stått över mycket som splittrar oss idag.
Men de har ett problem som inte är lätt att komma undan.
Nu till en kraftfull varning om klimatförändringarna.
Enligt en ny rapport har vi till 2030 på oss att undvika en katastrof.
80 procent av Grönland ligger under is.
Om allt smälter stiger vattennivån över hela världen sju meter.
Man behöver inte prata länge med invånarna för att förstå oron-
-om klimatförändringarna som de upplever.
De ser den globala katastrofen från första parkett.
Det är en otäck påminnelse om hur våra miljöfientliga handlingar-
-kan påverka katastrofalt i andra delar av världen.
Mika och JJ berättade för mig om deras upplevelser.
Varje vinter frös hela hamnen till is, men det sker inte numera.
Man ser det när man flyger in till Nuuk.
Då ser man att isen försvinner.
Glaciärerna var vita förut. Nu är de blåaktiga eller mörka.
De djupa delarna har blivit synliga. Det har aldrig hänt förut.
Vi måste skydda planeten.
Precis som Grönland är en varning om klimatförändringarna-
-är det även berättelsen om hoppet och skönheten med planeten.
Flygturen från Grönland var riskabel.
Vi måste flyga över iskalotten som täcker nästan hela Grönland-
-och sedan över Nordatlanten till Island.
Läget? Det är ett berg som sticker upp.
Det är vackert.
Nästa anhalt var Island.
Jag hade kommit in flygningen så den pressen hade släppt lite.
Men jag kunde inte koppla av.
Det fanns alltid något som gnagde och det var hemkomstdatumet.
En sådan här resan kräver stödpersonal-
-och vi hade svårt att kommunicera med vår producent.
Vi låg redan en vecka efter-
- men Island blev trevlig avledning.
REYKJAVIK PÅ ISLAND 72 DAGAR KVAR
Jag heter Helgi och är Helgis son så jag heter Helgi Helgison.
Så funkar det på Island.
Min dröm är att köra runt i bergen med ombyggda terrängfordon.
För 15 år sen blev det mitt yrke.
På Island bestämde vi oss för att uppleva ett äventyr-
-i södra delen av ön genom att köra på en vulkan.
Vi träffade Helgi som tog med oss upp i en terrängbil.
Han var intressant. Jag frågade om hans liv och passion.
Jag bor i min husbil för att kunna åka runt-
-och jobba där jag vill. Jag är äventyrslysten.
Det bästa är friheten.
Han har vigt sitt liv åt terrängkörning.
Han tar med sig turister på storslagna äventyr med bilen.
Han var så engagerad att han bodde i en husbil.
Det var fantastiskt att träffa någon som satte sin passion så högt.
Det var coolt att träffa någon som levde sin dröm så passionerat.
Jag gick nog inte med på vad samhället förväntar av honom.
Han var väldigt olik mig, men vi hade liknande historier.
Som barn fantiserade jag om att jag var i andra delar av världen.
Jag förvandlade mitt rum till en djungel.
Att bo i den fantasivärlden formade min syn på världen och vad jag ville.
I tidiga 20-årsåldern bestämde jag mig för att testa lite.
Jag flyttade in i en minibuss.
Jag hade knappt några pengar, men jag kunde resa runt-
-och göra saker med mina vänner och körde runt i Europa.
Jag visste att i värsta fall kunde jag sova i minibussen.
Jag var i stort sett hemlös med lite pengar.
Vi har äntligen nått toppen av glaciären.
Vi ska bara gå upp till toppen av berget.
Den ser ut som Pride Rock så jag måste ta mig upp.
Vi flög vidare till England där min familj väntade på flygplatsen.
Vi hann med en flygtur med pappa och farfar.
Det är en ära att få flyga tre generationer.
Men det var långt kvar och datumet för hemkomsten närmade sig.
Flygturen var kul. Jag såg alltid till att vi var säkra.
Jag la flera månader på att skapa en checklista som jag alltid följde.
Bland det första som jag bockar av är "Jag är trygg".
Den visar att jag är i säkert stånd att flyga.
Om jag kan bocka av allt så har jag gjort allt för att det blir säkert.
Jag sitter mycket vid datorn för att få en bra uppfattning-
-av vädret och vad vi kan vänta oss.
Vi fick problem för det är inget väder att leka med.
Vi har minusgrader och det kan leda till svår nedisning.
JP:s vän Dima följde med på turen till Tyskland.
Han sattes på prov när vi stötte på något oväntat.
Plötsligt bildades mycket is på vingarna och vindrutan.
Kan isen vara livsfarlig?
Ja, det är mycket farligt när man flyger med instrumenten.
Det som sker när is bildas är att man flyger in i underkylt regn.
Det är minusgrader och det underkylda regnet blir is.
Det sker två saker: Man bär med sig extravikten från isen.
Det andra är att vingen behöver en viss form när man ska flyga.
Men formen har ändrats.
Jag la märke till isen för hastigheten sjönk med 20 knop.
-Oj. -Det fanns ingen annan anledning.
-Ju mer is, desto saktare går det. -Ja.
-Kontrollen. N210EU. - Varsågod.
Kan vi gå ner till flyghöjd 70?
Av nyfikenhet. Vad är minimumhöjden?
Övergångshöjden är 60 och minimumhöjden är 5 000 fot.
Vi sätter på avisningen.
Det kommer inte ut något.
Hur ser det ut? Är det bättre?
Du kan se att det börjar lossna. Nu försvinner den.
Vi lyckades stoppa isen och kunde landa säkert.
När vi anlände till Tyskland-
-hade det börjat bli ansträngt mellan JP och mig.
BADEN-BADEN I TYSKLAND 64 DAGAR KVAR
Vi träffade min vän Felix som var med i "Expedition Happiness".
Vi pratade om länge om resan och problemen mellan mig och JP.
Vi insåg att vi kommunicerar på väldigt olika sätt.
Du får en tidsplan dagen innan och jag flyger efter den.
Du blir kvar om du inte är klar. Så tacklar jag den delen.
Jag har bara kommit försent till en flygresa en gång.
Jag håller tyst för att undvika friktion.
Raya måste säga att hon är arg annars märker jag inte det.
Jag bara: "Är det bra?" "Ja." "Lugnt."
Jag förväntar mig att du märker att tålamodet börjar tryta.
Det var första gången som vi var öppna för en tredje person-
-om våra olika personligheter.
Jag insåg att resan var kanske-
-för mycket allvar för oss.
På en sån resa är man under många dagar i ett trångt utrymme-
-vid sidan om varandra i en extremt ansträngd situation.
Då kan man inte undvika konflikter.
Jag blev påmind om hur viktigt det är att förstå andras känslor.
Och ärligt talat så var jag inte bra på att lyssna på JP-
-eller förstod vilken press han hade.
Han hade haft problem med vår producent och hennes beslut-
-som påverkade vår säkerhet och försvårade för honom.
Han kände sig förbisedd.
Under hela resan kände jag press att hålla tidsplanen.
Det var frustrerande när planet stod i två veckor för reparationer.
Vi beslutade att dela på oss och träffas när planet var klart.
Just nu känner jag många känslor.
Jag känner mig lätt stukad och mindre upprymd.
Allmänt slutkörd.
Det kan vara bra att vi får ett avbrott.
ISIS:s brutalitet och kriget i Syrien har utlöst en humanitär kris.
Den största flyktingvågen i modern historia.
Under senare år har flyktingkrisen splittrat människor i världen.
Jag ville träffa dem och européer som upplevde när de kom.
Jag åkte till ön Lesbos medan JP reparerade flygplanet-
-som under en tid tog emot 3 000 flyktingar om dagen.
Jag pratade med människor som upplevde krisen.
Det fanns en tid då man kunde se lik på Lesbos stränder.
Man såg det varje dag och det var otäckt.
Men efter ett tag blev man inte chockad längre.
Vi såg människor som nästan drunknade fem meter från land.
Det kunde hoppa ur båten, ställt sig på botten och varit trygga.
Men de fick panik och drunknade i en meter djupt vatten.
Vi var tvungna att dra båtarna.
En dag öppnade jag entrédörren-
-och det var 50 flyktingar som stod ute i parken.
De kom med en båt kvällen innan.
De betalade tusentals dollar för att komma med båten.
Båtarna var långt ifrån säkra.
Om båten hade plats för 20 satte de 50 och ibland 100 i den.
Min första reaktion var att dra mig undan.
Jag orkade inte se det mer och jag kunde inte göra något.
Man såg små barn och gamla människor.
Jag blev chockad och paralyserad.
Det tog en till två månader att starta om-
-och tänka att jag måste bli tuffare.
Sen gick vi ner till stränderna och hjälpte till vid sex på morgonen.
Eller klockan fem innan jobbet.
En halv miljon människor kom via den här ön.
En dag var jag i hamnstaden som har ungefär 27 000 invånare.
De slog fast att det fanns 30 000 flyktingar den veckan.
De flesta lokalinvånarna i Mytilene var själva flyktingar.
De har hus här och började om från noll.
Vi på ön har en stark känsla för hur det är att vara flykting.
Invånarna i Mytilene tog hand om flyktingarna.
FREIBURG I TYSKLAND 58 DAGAR KVAR
I Tyskland träffade jag Alaska som hade tagit sig från Syrien.
Alaska är tydligen mästare på att göra hummus.
-Är det specialingrediensen? -Ja, från Palestina.
2011 var allt bra.
Jag studerade på universitetet, men sen förändrades allt snabbt.
Syriska säkerhetsstyrkor har skjutit mot demonstranter.
20 till 100 personer dödades under protesterna mot president Bashir.
Många människor gick ut och demonstrerade.
Staten sköt med skarpa skott mot människorna som demonstrerade.
-Dödade de dem utan vidare? -De började döda dem.
En efter en.
Tio personer blev hundra och sen tusen.
Det var en dödsmaskin. Jag förlorade vänner.
Var är Ahmed? Mahmoud? Hossam?
De demonstrerade två dagar tidigare men kom aldrig tillbaka.
Alaska hade inget annat val än att fly med båt.
Båtresan blev inte som jag hade väntat. Det var mitt i natten.
Jag blev förvånad för smugglarna sa: "Det blir i natt."
20 till 25 personer skulle sitta i båten som var byggd för 19 stycken.
Jag upptäckte att 55 personer var där-
-och väntade på att kliva i båten.
Man hade bara ett val.
Att lära känna Alaska var en av resans höjdpunkter.
Han var glad och trevlig att umgås med.
Han har lärt sig nio språk-
-och lärde sig att prata tyska flytande på knappt ett år.
Det visade hur stark och besluten han var att starta ett nytt liv-
- och faktiskt bidra till samhället.
Coolt.
Det var dags att träffa JP.
Det var en bra dag, allt var fixat och vi såg fram emot att flyga.
Där står hon.
-Jag har hittat en Louis. -Ja.
Vi är tillbaka med Baloo.
Det var dags att lämna Europa för att flyga till Nordafrika.
Jag kände mig upprymd över resten av resan.
Vi hade korsat Nordatlanten. Det var en viktig milstolpe.
Jag kände att jag skulle klara allt och undvika problem.
Matt och Dima hade lämnat oss så det var bara JP och jag.
Vi var redo för resan till Egypten.
Vi hade varnats att man inte bara kan landa på flygplatserna-
-i vanliga kläder för det finns inte civila piloter i de länderna.
I länder som Egypten är det klokt att ha på sig pilotkläder.
Det gör livet mycket lättare.
-Jag ska sätta på mig axelklaffarna. -Som en riktig pilot.
Vi beställde pilotuniformer på nätet och jag klädde ut mig till pilot.
Det finns inte civilflyg i många delar av världen.
Många har inte lyxen att äga ett litet flygplan.
En pilot i Egypten har inte på sig civila kläder.
Jag be om ursäkt till alla piloter som har rätt att bära uniform.
Jag kände mig som en bluff.
Afrika.
Kontinenten där jag föddes. Nu har jag flugit hit från Kalifornien.
Det är helt galet.
Det var en stor milstolpe för mig att flyga tillbaka till Afrika.
Efter uppväxten... Det var långt ifrån där jag växte upp-
-men det är samma kontinent och det är otroligt.
Jag trodde inte att jag skulle få flyga i Egypten.
Vi har upplevt många terränger den senaste månaden.
Berg, skogar, tundra, iskalotter och sen städer och landsbygd i Europa.
Plötsligt var det bara öken så långt ögat kunde nå.
Vi var tvungna att landa på en militärbas i Egypten.
Vi var nervösa och visste inte vad som väntade.
Andra piloter har blivit gripna.
Mellanöstern är nästan som en krigszon för tillfället.
Det är farligt att flyga dit. Man riskerar att bli nedskjuten.
Det fanns utbombade bunkrar vid sidan om oss.
De användes än. Egypten F-16-plan stod i dem och var startklara.
Som tur var gick allt bra på basen.
Att vi hade tur förstärktes av antalet flygplan-
-som stod övergivna på grund av militärjuridiska ändringar i landet.
Det är galet att gå bland vraken och tänka på liven som de hade.
Till och med den här korgen till en luftballong. Helt otroligt.
JP behövde vila så jag utforskade Kairo.
KAIRO I EGYPTEN 52 DAGAR KVAR
Vi får ofta en ensidig historia om arabiska länder.
Den är ofta negativ.
Egyptiska säkerhetsstyrkor dödade 40 militanta i morse-
-efter en vägexplosion där fyra personer dödades.
Ett land är fullt av berättelser. Jag behövde inte leta länge-
-för att hitta uppriktiga, varma och troende människor som hjälper folk.
Noor och Omar driver ett projekt för mentorer på ett barnhem.
De berättade vad de ansåg om att presenteras på ett negativt sätt.
Jag anser att det finns många stereotyper.
Araber betraktar västerlänningar som folk som dricker-
-och gör dåliga saker och det finns inget bra där.
Och västerlänningar-
-ser på araber som en samling med tält och kameler.
De ser inte byggnaderna. Det är synen på varandra.
Jag blev förvånad över hur okunniga alla utanför arabvärlden är.
Det har inte brytt sig om att ta reda på vad som finns här.
Islamofobin har skapats av media.
Hur kan man döma en plats som man inte har besökt?
Hur kan man döma folket om man inte har sett hur de behandlar andra?
Vi behöver alla bli älskade och accepterade.
Det är grundläggande.
Islamiska länder får inte mycket kärlek av andra länder.
De här barnen är galna. De hänger i mina flätor.
Med Noor och Omars omsorg-
-hoppas jag att de här barnen inte får fördomar om andra-
- utifrån ras, religion eller kultur.
Det är en påminnelse om att jag inte heller ska göra det.
Över Saudiarabien fick vi oväntat kraftig motvind-
- och fick obehagligt lite bränsle.
Jag började plötsligt inse vad vi gör.
-Som att flyga jorden runt? -Ja, det slog mig.
Ibland glömmer jag också det och tänker: "Jag lever min dröm."
Jag måste tänka på risken. Skulle vi landa oanmält i Saudiarabien-
-betala höga böter och kanske bli förhörd av militären-
-eller ta extrabränslet från Egypten och tanka i luften?
Jag ska undvika att få flygbränsle i munnen.
Det ser ut som Slush Puppy med hallonsmak.
Det är så blått att jag vill dricka det. Funkar det?
-Fick du lite? -Lite grann.
-Nej. -Det smakar inte så illa.
Vanlig bensin smakar värre.
Att fylla från plastbehållare till huvudtanken under en flygning-
-i kabinen är otroligt riskabelt.
Man tar alltid risker när man har med bränsle att göra.
Minsta lilla gnista kan antända allt.
Jag har munnen full med ångor.
Kan du ta positionsrapporten?
N210Y, UGAS. Flyghöjd 110.
När man är pilot och besöker alla fantastiska länder i världen-
-så glömmer man att man lever sin dröm.
Vindkontroll för N210.
Vinden är 020 grader, sex knop.
Jag landade i vackra städer och fick träffa fantastiska människor.
Vi träffade min vän Haifa som har jobbat med tv-
-men har nu en egen framgångsrik YouTube-kanal.
Vi började prata om splittringarna.
Jag heter Haifa. Jag kommer från Palestina.
Jag slutade jobbat på tv för två år sen och startade min YouTube-kanal.
Jag reser runt och träffar nya vänner.
Jag vill visa sanningen-
-och visa den sanna bilden av vilka vi är och hur det är här.
Jag märker hatet som planteras mellan människor i hela världen.
Inte bara vi. Andra kulturer framställs också som stereotyper.
Jag växte upp i en struktur med rasism och diskriminering.
Rasprofilering och segregation.
Det var först när jag började resa som jag skakade av mig det.
Jag växte upp i Namibia som är ett av världens vackraste länder-
-men en variation både ekologiskt, geologiskt och kulturellt.
Men likt Sydafrika finns djupt rotade skiljelinjer.
Under uppväxten var resterna av mentaliteten påtaglig.
Jag har träffat många människor-
-som har utmanat mina åsikter, normer och fördomar.
När man lär känna människor från alla samhällsskikt-
-så är det inget tvivel om att de är omsorgsfulla och vänliga.
Alla förtjänar att bli behandlade som individer.
Inte bli dömda efter hudfärgen, religionen eller språket.
Resor har lärt mig mycket om olika världar och kulturer.
Det har fått mig att uppskatta skillnader, acceptans och kärlek.
Vi har parkerat. Perfekt tillfälle för att se solnedgången.
Vi sitter fast, va?
Vi kan gräva fram den. Jag hjälper till.
Jag filmar. Jag vill hjälpa till men får det i ögonen.
-Gratulerar! -Det är lagarbete.
Jag har tagit ut 5 000 dollar för i länderna som vi ska till-
-kan man inte köpa bränsle med kort.
Klart för take off. Vi ropar upp 1 500...
Min vän JC ville följa med på nästa etapp och filma.
Vi gav honom pilotkläder och flög mot Pakistan.
Skönt att flyga igen.
Vi är framme i Pakistan. Det är fullständigt kaos.
När vi kom till Pakistan såg jag fram emot att utforska landet.
Folk reser inte hit för media rapporterar bara om det negativa.
Pakistan är på sin vakt efter torsdagsattacken.
Dödstalet är minst 126 enligt myndigheterna.
På vägen till Karachi såg vi de vackert målade lastbilarna.
Taxichauffören berättade om lastbilskonst som tradition.
Varje lastbilschaufför dekorerar med stolthet sin lastbil.
Maz tog med mig och JP för att utforska Karachi.
När hör man om Pakistan i internationell media?
De berätta bara för dig när något farligt har inträffat här.
Det som media väljer att förmedla blir rätt farligt.
Rapporter som sprider rädsla eller berättar om en farlig händelse-
-säljs lätt.
När man reser ser man helheten som man ser en del av hemma-
-och man förstår att det är mer än rubrikerna.
Underbart. Folk spelar cricket på gatan. Kolla här.
Jag gillade det. Jag var i sjunde himlen hela tiden.
Det var en av mina bästa reseupplevelser.
Det är JP:s tur.
Ja!
-Hur var det att spela med en planka? -Svårt.
-Jag har inte... -Du fick en bra träff.
Idag ska vi åka till Indien.
Det är en flygning på fem timmar. Jag sov inget i natt.
NAGPUR I INDIEN 39 DAGAR KVAR
Jag gillar det vackra kaoset i Indien.
Man får en sensorisk överbelastning när man är ute på gatorna.
Det är svårt att få med det på film för allt kommer mot en samtidigt.
Divia tog med oss till ett gammalt tempel där vi fick se indisk kultur.
Jag heter Divia. Jag är från Nagpur och föddes här.
Jag har bott i Nagpur de senaste 20 åren.
För indier finns två viktiga yrken.
Antingen inom medicin eller som ingenjör.
Min bror har satsat på det tredje spåret. Han är filmfotograf.
Men det är inte socialt accepterat.
Oavsett var man är i världen inser man att folk skapar fack.
Från tidig ålder tvingar vi in unga människor i fack.
I facken får vi styrka att bli dem som vi är.
Vi delar upp oss själva baserat på olika saker.
Som religion eller ras, vilket är mycket sorgligt.
Tar vi bort gränserna finns inget som hindrar oss från att förenas.
Jag tyckte verkligen om att det inte fanns andra utlänningar där.
Det var en del av Indien som folk inte besöker.
Både Louis och jag gillar att finns platser som är mindre populära-
- så Nagpur var ingen besvikelse.
Jag kan inte tänkta mig en bättre stad för att ta del av dess kultur.
Folk dansade överallt och det var svårt att inte ryckas med.
På grund av dåligt väder blev vi tvungna att flyga över Indonesien.
-Det ser inte bra ut i morgon. -Nej.
Man ska undvika Indonesiskt luftrum.
Många har blivit tvungna att landa i Indonesien-
-och blivit gripna, men vädret gjorde att vi inte hade något val.
-Om vi flyger in i ett oväder... -Man ser inte sex kilometer.
Det var vid såna tillfällen som resan började kännas tung.
Klockan är kvart i fyra. Jag har inte sovit en blund.
De är klara om en halvtimme till 45 minuter. Det blir ett äventyr.
Jag var nervös över att flyga över Indonesien-
-så jag ville inte tappa kontakten med flygledningen.
Vi var så långt bort från land att VHF-kommunikationen försvann.
Trafik på 119,75... N210EU söker någon som vidarebefordrar.
Jag sände på VHF i en timme, upprepade gånger i blindo-
-och frågade om någon kunde föra informationen vidare.
Alla struntade i mig. Satellittelefonen funkade inte.
Trafik på 119,75... N210EU söker någon som vidarebefordrar.
Vad fan!
Jag förstod att jag skulle hamna i knipa.
Om man flyger med ett flygplan utan att kommunicera-
-i Indonesien kommer militären att agera.
Trafik på 119, 75... N210EU söker någon som vidarebefordrar.
Flyger man över Indonesien-
-där privatplan sällan flyger, bara flygbolag och militären-
-och förlorar kommunikationen så är det extremt stressigt.
Ett stridsflygplan ligger nog bakom oss. Kan du kolla?
Vad är det för prickar på radarn? Är det flygplan?
Det är en F-1. Det är stridsflygplan. Han ligger högt bakom oss.
-Snälla, titta. -Jag ser inte något.
Jag såg två objekt på min TCAS. De flög snabbt.
Uppemot 1 100 km/h som är sjukt snabbt.
Jag såg hur de la sig bakom mig.
Jag är säker på att de hade låst på målet.
Man vill inte ha stridsflygplan-
-som kontrollerar en.
Man vet vad de är för de flyger mycket snabbare än andra flygplan.
Trafik på 119, 75... N210EU söker någon som vidarebefordrar.
Jag har försökt hitta någon i 45 minuter.
Jag skickade ut ett meddelande var 30:e sekund.
Jag tänker inte låta dem skjuta ner mig utan att höra vad jag säger.
Trafik på 119, 75... N210EU söker någon som vidarebefordrar.
Enda sättet att visa att man inte är ett hot är genom att kommunicera.
Har man ingen radiokontakt så betraktar de dig som ett hot.
Det är en rätt farlig situation.
Ena planet lämnade roten och la sig 1,6 kilometer bakom mig.
Jag tänkte: "Nu så."
Trafik på 119, 75... N210EU söker någon som vidarebefordrar.
N210EU är på väg mot Mimix-
-och förväntas nå Rubkah 0442 Zulu.
Vi har ingen VHF-kommunikation med någon för tillfället.
Det tog 45 minuter.
Efter att frenetiskt ha sänt förstod de att han var ofarlig-
-att han följer färdplanen och försöker få kontakt med någon-
-och inte utgör ett hot, så de samlade roten och försvann.
Det positiva är att vi inte blev nedskjutna.
Vi har kommit till ett fint hotell. Jag ser fram emot det här.
Efter en lång resdag är det skönt att vila upp sig på ett fint ställe.
Jag har planerat en sak med Louis flickvän Raya i flera månader.
Vi visste om det här innan vi ens lämnade Kalifornien.
JP har meddelat att vi kan flyga i morgon för vädret ser bra ut.
Raya ska överraska Louis i Bali. Hon är redan där.
Vi ser fram emot att få koppla av i Bali.
Vi hoppas kunna stanna där i minst fyra dagar - kanske en vecka.
I går berättade hon att hon inte kunde komma-
-och han blev jättebesviken. Men han har ingen aning.
32 DAGAR KVAR
Jag gillar överraskningar och har letat efter rätt tillfälle.
När JP sa att vi kunde överraska honom i Bali så hoppade jag på det.
Louis trodde att vi skulle träffas i Australien-
-men jag sa att jag inte visste om visumet skulle bli klart i tid.
Han fruktade att vi inte skulle träffas alls.
Jag är på väg till Bali. Herregud.
Jag minns hur kul det var att titta på Louis och tänka:
"Du har ingen aning om vad som kommer att hända."
Jag kom till Bali samma morgon och gömde mig i ett av husets rum.
Jag är framme i Bali. Det känns så skönt.
Jag har duschat och sminkat mig.
När killarna var framme, messade JP och jag gömde mig i badrummet.
Raya väntar och Louis har ingen aning.
Här ska vi bo i några dagar. I det här strandhuset.
Kör på.
Överraskning!
-Jag lurade dig! -Hej.
Va? Herregud. Vad i helvete!
-Jag hade ingen aning. -Bra.
Att se Louis gå in och bli överraskad helt och hållet-
-och glad över att se Raya kändes mycket bra.
Jag skakade inne på badrummet. Jag var jättenervös.
Jag förstod att vi hade lyckats när han kom in och jag såg hans ansikte.
Vad bra!
Det var den bästa överraskningen i mitt liv.
Jag hade ingen aning. Jag blev chockad.
Efter att ha känt oro hela dagen om vi skulle lyckas-
-och sen krama om honom, kändes underbart.
Att umgås i Bali och jag saknade Louis-
-så det var fantastiskt att få resa tillsammans igen ett litet tag.
Det var dags att ta farväl av JC-
-och Raya skulle följa med som passagerare till Australien.
AUSTRALIENS VÄSTKUST 28 DAGAR KVAR
-Underbart. Vad fint. -Välkommen till Australien.
Det var blå himmel och blått vatten. Rena himmelriket.
Vi flög till det mest kända landmärket i Australien - Uluru.
Det var en röd klippa som stack upp mitt i ingenstans.
När vi närmade oss Alice Springs fick JP en varning om flygförbud.
De undrade om han såg var det var.
- N210EU... -Jag lyssnar.
Känner du till det avlysta området R215-
- väster om Alice Springs?
Ja, jag ser R215 på min karta. Jag ska undvika det.
Han tittade i kartorna och svarade:
"Jag vet var det är flygförbud och ska undvika området."
-Vilken är den mest använda emojin? -Smileyn. Jag ska kolla i min.
Troligen långfingret.
Det är svårt att flirta utan en iPhone?
-Jag minns när du inte hade en. -Ja, när vi träffades.
Därför tog det tid innan vi blev ihop för jag kunde inte flirta.
Du sa "hej" och jag svarade bara.
Fan! Förlåt.
Jag är inne i det avlysta området.
-Lägg av. -Jag kommer att få problem.
Plötsligt såg jag hur min iPad blev alldeles röd.
Det var en varning att jag var inne i ett avlyst område.
Jag tittade ner och såg-
-det runda området som flygledaren varnade mig för.
Det är en allvarlig överträdelse och bland det värsta man kan göra.
Jag gjorde en undanmanöver och svängde kraftigt åt höger.
Louis och Raya sket nog på sig.
Jag tror inte att planet har svängt så kraftigt.
Det var en allvarlig överträdelse och vi var oroliga för följderna.
Skulle vi bli gripna?
Vi visste inte hur det funkar i Australien, men det var allvarligt.
Jag blir kanske gripen.
Att av misstag flyga in i ett avlyst område kan stoppa hela resan.
De kan beslagta flygplanet och gripa dig. Det kan ta slut där.
Man måste verkligen undvika sådana områden.
-Är det militärt? -Ja, jag tror det.
Vi beslutade att ta reda vad det var för område när vi hade landat.
Det kan vara vad som helst.
Man vet inte vad det är men det kan vara något betydelsefullt.
Men vi kollade upp det och det var allvarligt.
De två områden som är mest förbjudna i världen är Area 51-
-och det här området som vi flög in i.
Det var en anläggning som delas med USA för att upptäcka robotar-
-och kärnvapenaktivitet i Nordkorea bland annat.
Det var en allvarlig överträdelse.
Jag hoppas att min undanmanöver-
-gör att det ordnar sig.
Det är en överträdelse som kan leda till fängelse.
Som tur var väntade ingen på oss på flygplatsen.
Det gick nog bra.
Vi låg efter i tidsplanen så vi stannade inte länge i Australien-
-och begav oss av mot Nya Zeeland.
I Sydney började det bli spänt mellan mig och JP igen-
-så det var bra att vi landade i hans hemland och varvade ner.
Helt galet. Mitt hus är där.
Landningen i Nya Zeeland var ett stort ögonblick.
Det här är Jetstar 20103 från Sydney.
När får vi se filmen? Ni flyger väl jorden runt?
Jag skickade radiokommunikationen-
- via ett Jetstar A320-plan.
Killen frågade:
"Är ni de galna killarna som flyger jorden runt i en Cessna?"
Jag svarade: "Ja, vi är de galna killarna."
Lite av en samling.
Kul att se dig.
-Hej, Louis. Hur är det? -Bra.
Vi ville lära oss mer om maorierna som är den inhemska befolkningen.
JP träffade familjen medan jag träffade Serena-
-som berättade om sin maoribakgrund.
Jag heter Serena. Jag är maorier och urfolksamerikan.
Mina maoristammar är Nga Puhi och Ngati Porou.
För många år sen när Nya Zeeland blev koloniserat-
-fick maoribarnen inte prata maorispråket.
De blev agade om de pratade maori. Språket höll på att försvinna.
Sen tänkte folk att det var Nya Zeelands inhemska kultur.
Det förändrades så nu står mycket på engelska med maori under.
Nationalsången är både på engelska och maori.
Det gör att jag känner mig mer stolt över att vara maorier.
Det var kul att se hur maorikulturen hyllades i Nya Zeeland-
-för många koloniserade länder har utplånat de inhemska kulturerna.
Det som gör Nya Zeeland intressant och fint är-
-att de har hittat ett sunt sätt att anamma kulturen här.
Maorikulturen utgör en stor del av landets identitet.
Det var dags att korsa Stilla havet.
Tyvärr hade Raya åkt hem och JP hade lämnat sin familj-
- så stämningen var inte på topp.
Oenigheten om vår producent kom upp igen-
-så det sista vi behövde på väg till Kiribati Island mitt i havet-
-mitt i heta diskussioner var att något gick snett.
-Vad har hänt? -Bränslepumpen är trasig.
-Är den brukbar? -Nej.
Nej, när den gick sönder fick jag luft från tanken i ansiktet.
Vi kan inte använda den. Det kommer bara luft när jag gör så här.
Okej.
Vi har 150 liter...
I bästa fall har vi 300 liter.
Delat med 51 liter. Vi har 5,9 timmar flygtid i huvudtanken.
I den här farten kommer bränslet ta slut-
-32 till 48 kilometer från vår destination.
Det är en av de värsta platserna det kan inträffa på, va?
Den värsta. Vi kan inte vända. Närmsta ön ligger tre timmar bort.
Huvudtankarna sitter i vingarna. När de är tomma-
-så använder man reservtankarna baktill i planet.
För att kunna överföra bränslet måste flygplanet vara trycksatt.
Trycket pressar fram bränslet till motorn.
Om det inte pumpas fram bränsle så är man illa ute.
Man måste reparera pumpen snabbt annars stannar motorn.
-Det fäste inte alls. -Fel blandning.
För lite härdare i limmet.
Fan! Jag pajade den. Jag sätter en slangklämma här.
Sen virar jag ett rep genom slangklämman.
Slangklämman håller fast repet längst ner. Jag ska visa.
-Dra ner klämman. Jag har repet. -Hela vägen ner.
Ta repet igen. Hela.
Okej.
Så hårt som möjligt. Vi får se hur pumpningen går.
Vi bygger nog upp tryck.
Jag är säker på att vi har tryck.
Den är igång.
Det funkar. Får vi fram allt bränsle så löser det sig.
Bränslepumpen var reparerad men inte vår relation.
Jag visste innan resan att jag och JP var olika-
-med olika syn på livet och olika sätt att hantera saker.
Allt ställdes på spets med hur vi hanterade-
- personen som skapade problem.
Personen fortsatte att göra fel som ledde till mycket allvarliga följder.
Jag berättade min frustration för Louis och han höll med mig-
-men han fortsatte att ge producenten nya chanser hela tiden.
Det är fascinerande att du fortfarande stöttar henne.
Jag stöttar inte henne men jag vill ha en vänskaplig ton.
Varför det?
Det verkade som om han inte fattade att hon orsakade extra stress-
-som påverkade vår säkerhet.
Jag försökte finna en balans med att njuta av resan-
-se till att vi hade kul och få ut så mycket som möjligt av äventyret-
-men även försäkra JP att jag lyssnade och tog honom på allvar.
Jag lyssnade på vad han sa.
Jag tror att vår vänskap skadades permanent i Sydney.
Jag kommer nog aldrig respektera dig fullt ut.
Det var sättet som du sa åt mig att lösa problem och inte bli arg.
Hon kom undan med det.
Tänk om vi hade tagit med din familj och de hade sabbat det helt.
Jag sa att hennes jobb är så lätt att min 19-åriga syster klarar det.
Du ställde henne framför mig.
Det var tydligt att flera månader-
-med press och den dåliga producenten hade dämts upp-
-och då brast allt.
Jag tror att stackarna på Kiribus blev ställda-
-för när vi klev av planet och innan någon av dem hann säga något...
Myndighetspersoner väntade men ingen fick en syl i vädret-
-för vi skrek på varandra.
Jag har kompromissat och fattat dåliga beslut på grund av henne.
Sättet som du hanterar det och henne är respektlöst mot mig.
Vi tar det efter resan för det här förstör resan.
När vi lyfte från Kiribati blev vi påminda om klimatets påverkan.
Ön riskerar att utplånas och några byar är redan borta.
-Ja! -Hawaii!
Jag hade sett fram emot Hawaii för jag skulle kunna bo där.
Det är himlen på jorden. Det är otroligt vackert.
Jag träffade Leana-Alla som berättade "alohas" betydelse.
Kulturen på Hawaii kretsar kring ordet aloha.
Betydelsen av aloha är ansiktet och andetaget som ger liv.
Växer man upp här så säger man aloha till alla och älskar alla.
Vår utstrålar kärlek.
Säger jag aloha till dig så ingår du i min familj.
Att se hur traditionellt folk på Hawaii lever-
-fick mig att tänka på hur lite vi lever i samklang med vår planet.
Jag tycker att det är något som vi ska anamma från deras kultur.
SEX DAGAR KVAR
Flygningen har styrts av tidsplanen som vi bestämde innan vi gav oss av.
Den stora festen i Kern Valley när vi landar.
Datumet har styrde hur länge vi stannade på en plats.
Det handlade hela tiden om slutdatumet.
På den här sträckan behövde vi mycket mer bränsle-
-och behövde stuva om i planet. Alla baksätena kunde inte vara kvar.
Det var brutala förberedelser och en massa pappersexercis.
Vi väntade oss att svaret skulle ta två-tre dagar-
-men inget hände och sen gick ytterligare två dagar.
Jag började bli nervös för vi var tvungna att hinna.
Spänningen stiger inför sista sträckan.
En sträcka kvar och så blir man fast. Det är demoraliserande.
Dagarna går men jag får inget svar från FAA.
Hundratals människor väntar på oss i Kalifornien.
Många kommer från hela världen för att vara med.
Vi var nära, men det verkade som vi inte skulle klara det.
Vi hade en dag på oss och det såg inte lovande ut.
Vi ska vänta till i morgon på den mirakulösa möjligheten-
-att alla papper blir klara.
Vi har inte alla dokument som vi ska ha-
-på grund av olika händelser.
Är de inte klara i morgon kväll så kan vi inte ge oss av.
I morgon får vi nog veta vad som händer.
Om vi kan avsluta jorden-runt-resan som vi har tänkt.
EN DAG KVAR
Tidigt i morse vid sjutiden-
-väcktes jag av att JP pratade med inspektören-
-som har godkänt bränsletanken på planet.
Allt är löst.
Jag minns att jag skrek.
Louis låg och sov och han vaknade och var borta.
Jag såg på honom och sa: "Vi har fått godkänt."
Han flög upp. Jag har aldrig sett något flyga upp ur sängen så.
Här står hon. Baloo är redo. Hon väntar på sitt livs flygning.
Det rådde ingen tvekan om att sista sträckan var den farligaste.
Det är en lång sträcka för ett enmotorigt flygplan.
Bränslet i en Cessna 310 tog slut på väg till Hilo.
Det är 3 862 kilometer utan någonstans att gå ner.
Därför behövde vi extratankarna och godkända dokument.
Vi var uppspelta men jag ställdes inför min största fasa.
Vi fyllde upp planet till max. Vi tog ut alla sätena.
Man har mycket bränsle inne i cockpiten.
Gnistor kan antända ångorna och leda till-
-den största explosionen som du får uppleva i ditt liv.
Tankning.
Jag tänkte på den här starten under hela resan.
Vi överlever inte om något går snett.
Då måste se ställa in alla tider och tömma luftrummet för oss.
Vi lyfter med den maximala startvikten som är godkänd.
Vi är tyngre än vad planet är byggt för och det gör det farligt.
Planet kämpar för att lyfta. Vi behöver mer rullbana.
-Är du redo? -Ja.
Flyg planet. Du klarar det, JP. Du har aldrig gjort något annat.
Planet stiger väldigt långsamt.
Det är farligt när man ska undvika terräng, byggnader och träd.
Vi var en flygande bomb för planet var fyllt med bränsle.
Nu gäller det.
Jag skulle ha bajsat. Jag skämtar.
Allt hängde på det här. Det var nu eller aldrig.
-Nu startar vi. -Kör.
Det var full gas på rullbanan.
Du startar med ett tungt plan som det inte är byggt för.
Du är en som en testpilot.
60 knop.
Ett flygplan måste upp i en viss hastighet för att kunna lyfta.
70 knop.
Nu har du lastat det med extrabränsle-
-och då tar det mycket längre tid att lyfta och stiga.
Man måste vara mycket noga när man startar.
80 knop.
Hastigheten ökar. Vi vet hur planet beter sig och vi var tunga.
Jag oroade mig mest för däcken.
Det värsta som kan hända vid det tillfället är om ett däck sprängs.
Hon vill flyga så vi låter henne göra det.
Jag vill hålla henne låg och fin.
Vi svävade över rullbanan ett tag och fick upp farten.
Hon är uppe.
105 knop. Det är galet.
När vi hade lyft och insåg att vi hade klarat det-
-och var uppe på säker höjd och stressen hade släppt för JP-
-kändes det som om vi blev sams och gjorde det tillsammans.
Det var kamratskap.
Vi är ute på sista sträckan och spänningarna släppte.
Vi kände typ: "De här är sista sträckan."
Jag kände stor glädje och upprymdhet.
Louis och jag var glada. Vi var på väg.
Några timmar tidigare visste vi inte om det skulle gå.
Grabben... Vi är på väg mot Kalifornien.
-Det är sjukt. -Det är gyllene timmen.
Solen är på väg ner och vi är 3 000 meter över Stilla havet.
Vi är långt från land.
Det är 3 192 kilometer till vi ska landa i Kalifornien.
Tolv timmar.
Stora delar av tiden är flygning i mörker.
Jag hade flugit över en ocean men nu flög jag den längsta korsningen.
Jag kände lättnad över att starten gick bra.
Men det överskuggades av nattens ovisshet och den långa sträckan.
Den första fasen med mörker är verkligen obehaglig-
-för man är helt i motorns våld.
Kan man inte se vattnet är det omöjligt att nödlanda i det.
Det är garanterat döden.
San Francisco, San Francisco... N210EU.
Jag tänkte mycket på hela resan under sträckan-
-och utmaningarna som vi ställdes inför.
Jag kände mig som mest sårbar för vi hade kommit långt.
Det hade varit hemskt om vi inte hade klarat det.
När jag brände bränsle gjorde den förändrade tyngdpunkten-
-att det påverkade autopiloten-
-och det började vibrera och det blev bara värre.
Märkligt.
Kolla hur den går upp.
-Det är rätt aggressivt. -Ja, det kan slita sönder planet.
Han fick börja flyga manuellt.
På långa sträckor vill man flyga med autopilot.
Autopiloten är en bättre pilot än vad du är.
Fungerar den inte måste man flyga manuellt-
-och det är jobbigt under flera timmar på långa sträckor.
Man får inte somna-
-för under en ligger havet.
Det gick från en lång flygning till en utmattande och svår flygning.
Möjligheten till vila försvann.
Det blev ett Iron Man som krävde allt av mig.
Jag såg ljusen.
-Jag ser ljus. -Jag ser också det.
Man går från fullständig isolering-
-till att se som glimrande ljus som är pyttelitet.
Det är svårt att beskriva hur litet ljuset var.
Vi har flugit jorden-runt.
Fräckt.
Det är så fräckt.
-Det känns inte verkligt. -Nej. Vi har flugit jorden-runt.
INFLYGNING KERN VALLEY SISTA DAGEN
Det har varit en fantastisk resa.
När man flyger i ett litet plan får man se landskapsförändringar.
Det får man inte se med något annat transportmedel.
Man får inte samma känsla i passagerarplan.
Man sitter i en trycksatt kabin, drar för och lutar sig tillbaka.
För oss var det... Man är ett med naturen-
-för vi flög på låg höjd och såg terrängen susa förbi.
Vi flög mellan länder från plats till plats-
-och träffade fantastiska människor.
Det blev en vacker målning över kulturerna på vår planet.
Vi är alla sammanbundna på ett fantastiskt vis.
Att få se och berätta om det-
-och få dela äventyret med min vän JP-
-i det lilla flygplanet-
-gjorde att det blev det bästa äventyret i mitt liv.
Herregud.
Det var en overklig känsla. Det kändes inte verkligt.
Det kändes som vi drömde att vi flög jorden runt.
Tre månader tidigare startade vi och hade äventyret framför oss.
Sen skulle vi landa och alla våra vänner skulle ta emot oss-
-och gratulera JP som hade flugit hela vägen.
Det var överväldigande.
Jag kände en tillfredsställelse som jag inte hade känt förut.
Det var osannolikt att få leva sin dröm.
Att få dela det med många och dela med sig av min förändring.
Det var en ren hyllning att vi hade klarat av det.
Det måste vara en av de största bedrifterna i mitt liv.
Jag kände stor lättnad när killarna landade i Kalifornien.
Jag hade varit orolig under lång tid.
Jag vaknade varje morgon och väntade på att Louis skulle messa.
Det var en underbar känsla att få omfamna honom.
Att flyga jorden runt och uppnå en så när omöjlig dröm-
-är en fantastiskt givande känsla.
Jag är stolt över dem. Särskilt JP.
Alla var jätteglada över att se oss.
Jag ville bara ta tag i någon och säga:
"Fattar du att det här planet har flugit jorden runt på tre månader?"
Det var första gången i mitt liv som jag kände mig riktigt stolt.
Jag lärde mig att vi människor är mer sammanbundna än vad vi tror.
Trots alla konflikter som vi ser i media-
-är vi vanliga människor som lever våra liv med familj och vänner-
-och tar itu med problem.
Vi har inte tid att kriga med varandra-
-eller hata varandra på grund av annan tro eller sätt att leva.
I dag har vi all möjlig teknik-
-för att komma över alla berg och ta oss överallt på planeten.
Vi är inte begränsade av fysiska gränser.
Det som begränsar oss är den ena kulturens syn på den andra-
-och om den betraktar en annorlunda grupp som ett hot.
Om någon har en annan bakgrund-
-pratar ett annat språk eller har en annan hudfärg-
-innebär det inte den är ond eller behöver betraktas som en fiende.
Om man tar sig tid och lär känna dem-
-så inser man att man har mer gemensamt än vad man tror.
Om man träffar olika typer av människor med annan religion-
-och tro så är det ett sätt att vilja förstå varandra-
-och respektera varandras åsikter eller livsföring.
Vi lever i samma biosfär och delar samma luft och vatten.
Vad har gjort att vi har delat upp oss?
Vi har alltid varit globala och en.
Olika berättelser och miljöer har skapat olika värderingar-
-och till sist meningsskiljaktigheter.
Jag säger till personer som känner att de inte kan göra något-
-är att de måste agera. Det blev min vändning.
Även om det är en av 100 000 så är det en.
Om 100 000 andra hjälper en, så kommer vi att hjälpa alla.
-Det har varit svåra stunder. -Definitivt.
Om jag önskar något med den här resan och filmen-
-så är det folk kan se och uppskatta vår värld.
Inte bara planet, utan människorna och erkänna det vackra hos alla.
Jag ser helst att människor släpper-
-diskriminering och hat och älskar varandra även om det låter flummigt.
Jag är jättestolt över Louis och JP.
Inte bara för flygningen utan för att de berättar folks berättelser-
-och visar alla hur vacker världen är.
Vi människor är skapta för att bry oss om varandra.
Vi ska tillåta oss att utforska den sidan av oss.
Bo och ät med människorna och lyssna på deras berättelser.
Vi har alltid gjort det ihop.
Vi försökte flyga jorden runt i ett enmotorigt flygplan och lyckades.
Vi ville ta reda på om vi är så uppdelade som media menar.
Det är vi inte.
Det positiva är att vi inte behöver flyga jorden runt för att finna det.
Du kan skapa det där du är.
Det är bara att lyssna och älska.
Gör vi det kommer vi inte bli kända som generationen-
-som skapade fysiska och sociala gränser-
-utan den som hyllade olikheter och sprängde gränser-
En hel generation som lever bortom gränser.
Text: Dan Jönsson www.sdimedia.com
\h