Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX ÉS A STUDIOCANAL BEMUTATJA
ÉSZAK-FINCHLEY
- Boldog karácsonyt! - Dolgozom rajta.
Helyes.
- Kizárt dolog. Szörnyű az a nő! - Dehogyis!
- Goromba. - Kissé tapintatlan.
- És öreg. - Nagyon öreg.
Hirtelen senki más nem ért rá.
- Lefekszem. - Én is.
- Ne! Majd ő lefektet. - Kizárt dolog!
Rosszakat fogunk álmodni.
- De csendes vagy, Mop. - Már így is rosszakat álmodok.
Srácok, nagyon sajnálom, hogy be kell mennem az irodába,
de jövök, amint tudok.
Anyukátok nagyon szerette őt. Próbáljatok meg…
Helló!
Hú, de rosszul nézel ki.
Szia, Ruth néni! Téged is jó látni.
Nem látom a fát.
- Se díszeket. - Úgy döntöttünk, hogy idén nem lesz.
Rossz döntés.
Sziasztok, gyerekek!
Hogy vagyunk?
Jól vannak.
Hadd nézzelek titeket!
Ahogy sejtettem: majd megszakad a szívetek.
- Nekem nem. - Nekem sem.
Nekem igen.
De még megszakadt szívvel is nagyon szeretem anyát.
Jól vannak.
- Nagyon öreg vagy. - Igen, nagyon jól tudom.
Még mindig nem értem, minek esti mese.
Mert az univerzum mesékből épül fel, nem atomokból.
- Ez így nem igaz. - Dehogynem. Én sosem hazudok.
Szóval meghallgatjátok a mesét,
aztán alszotok egyet, és itt a karácsony.
De nem akarjuk, hogy karácsony legyen.
Ezzel el is dőlt, milyen mesét fogtok hallani.
Na, kényelemesen befészkelődtetek?
Ha még nem, akkor gyorsan, mert kezdem!
Elsőre talán el sem hiszitek majd,
de régen senki nem tudott a karácsonyról.
Akkoriban egy erdő közepén Finnországban
élt egy átlagos fiú, Nikolas, és az apja,
egy szerény favágó, akit épp nagy gondok gyötörtek.
Válj erdővé!
Ezt nem értem.
Azt jelenti, hogy ne mozdulj!
Ha azt mondom, futás, fuss!
- Akkor ne legyek tovább erdő? - Ne! Csak fuss nagyon gyorsan!
Nem megyek nélküled.
Akkor mindketten futunk!
Gyerünk!
Futás!
A veszélytől épphogy megmenekülve
Nikolas és az apja visszatértek az erdei kunyhójukba.
Apa és fia nehéz időket éltek.
- Még ennivalóra is alig futotta… - Várjunk! Bocsánat, hogy félbeszakítalak!
Mi az?
Hol az anyukája?
Hát, ő meghalt. Két évvel korábban.
Attól tartok, a medvének volt némi köze hozzá.
A medve megette az anyját. Értem.
Hát, Finnország akkoriban nagyon veszélyes hely volt.
Még ma is az.
De a nehézségek ellenére
Nikolas őrizte a reményt. Főleg lefekvéskor.
- Elmeséled még egyszer, apa? - Már megint?
Miért ne?
Ez nem az én mesém.
De anya már nincs itt.
Jól van, mesélek Elfhelmről.
Réges-régen volt egy hely, hasonló, mint ez,
és élt ott egy kislány, akit Luminak hívtak.
Egy nap, míg makkot gyűjtött az erdőben,
Lumi teljesen eltévedt.
Minél jobban kereste a hazavezető utat, annál messzebbre került.
Túl a folyón, a holdfény alatt,
túl a csúcsos hegyen,
még az…
Az alvó óriásokon is túl.
Az alvó óriásokon is túl, sőt, még az égen is áthaladt.
Egy olyan helyre, ahol a hó puha, mint a felhő.
Aztán mi történt?
Már majdnem összeesett,
mikor végül rátalált egy Elfhelm nevű rejtett falura,
ahol a manók, a világ legboldogabb népe élt
a világ legvarázslatosabb helyén.
Lumi ott maradt, míg a hó elolvadt,
és végre haza tudott menni délre csokival teletömött zsebekkel.
Te elhiszed ezt a mesét, ugye?
A vége kicsit túlzás. A csoki elolvadt volna.
De a többit?
A varázslatot és a manókat?
Sosem láttam őket.
De hiszel bennük?
Anyád hitt. És neki a hit maga volt a bizonyosság.
Mi volt ez?
- Cincogás lehetett. - Inkább nyikorgás.
Nem, ez biztosan cincogás.
- Várj, ne reagáld túl! - Állj arrébb, Nikolas!
Egér! Itt egy egér.
Ne bántsd, apa!
Apa!
Ellopja az ennivalót.
Milyen ennivalót?
Ne!
Megvan! Elkaptuk.
Apa, kérlek! Hagyd életben!
Kérlek, apa!
Sokat gondolkodtam,
hogy mi legyen a neved, és úgy döntöttem,
Miika leszel.
És meg foglak tanítani beszélni.
Fiú.
Egér.
Anya mindig azt mondta,
ha elhiszed, hogy képes vagy rá, azzal már félúton vagy.
Fák.
Jó, a félút talán túlzás, de kezdetnek nem rossz.
Aztán egy nap történt valami, ami beragyogta a hosszú téli éjszakát.
Maga a király hívatta őket.
A meghívás csak kettejüknek szólt,
de Nikolas nem látta akadályát, hogy egy vendéget magával vigyen.
A királlyal találkozunk, Miika.
A királlyal.
- Túl izgatott, hogy beszéljen. - Fölösleges.
Miért? Te is szereted a királyt.
Persze, hogy szeretem.
Nagyszerű ember, megérdemli, amije van.
Viszont mi is, ahogy mindenki más.
- Megvagyunk abból, amink van. - Ami elég kevés.
- Itt vagyunk egymásnak. - És ez csodálatos.
De én többet akarok.
Őfelsége, a király.
Üdv mindenkinek! Köszönöm, hogy eljöttetek.
Jól vagy? Kérsz egy pohár vizet?
Egy csengőszóra hoznak egyet.
Nem kell?
Biztos? Hát jó.
Világos, hogy nehéz időket élünk.
De tényleg nagyon, nagyon nehezeket.
Nem is tudom, mikor mosolyogtam utoljára. Ti?
Mi okunk is lenne rá?
Mind pocsékul vagyunk.
Mindannyiunknak hiányzik valami, és azt hiszem, mind tudjuk, mi az.
- Egészségügyi rendszer? - Az elég jó lenne.
Ez is egy ötlet, de nem épp…
Tisztességes bérek.
Ez sem rossz felvetés.
Igazságos kormányzati rendszer? Elég étel mindenkinek?
Jól van, talán jobb, ha elmondom én, szerintem mi hiányzik.
Remény. Mind vágyunk a reményre.
Egy szikrányi varázslatra, ami tovább tartja bennünk a lelket.
Azért hívattalak titeket,
mert ti vagytok a legkeményebb férfiak és nők az országban.
Te nem vagy az.
És arra kérlek titeket, hogy menjetek el a királyság legszélére,
még azon is túl,
és hozzatok onnan valamit, bármit, ami felébreszti bennünk a reményt.
Egy látnokot.
Az egész ország szeme rajtatok és ezen a küldetésen lesz.
Jaj, ne!
Akik elindulnak, tisztességes fizetséget kapnak.
Meglehet, az út veszélyes lesz.
Néhányan meghaltok majd, valószínűleg a legtöbben.
Ám aki sikerrel jár, az sokkal nagyobb jutalomban részesül.
- Megvagy, Miika! - Hogy mi?
Elkapni!
Bocsásson meg, uram!
Könyörgöm!
Nagyon sajnálom, felség. A fiú a felhők között él.
Jó neki.
Mit kaptál tőle?
Két kedves szót, ami melegen tart a hideg télen.
Nem! Mennyi pénzt?
Nem tudom.
Fél koronát. Ebből egy hétig jól lakna egy egér.
Villa.
Toboz.
Kanál.
Mondj valamit, Miika!
Akármit.
Anders?
Igen, én vagyok az.
A múltkor majdnem elkapott a medve.
- Köszönöm! - Beszélnünk kell.
Beküldöd a fiút a másik szobába?
- Nincs más szobánk. - Én is hallani akarom.
Kint beszélhetünk. Szívesen kölcsönadom a sapkámat.
Jó lesz így is.
Szerinted miről beszélnek?
Nikolas, a király kérése…
Megcsinálom.
Elmész?
Nem sokáig. Két hónapra.
Két hónapra?
Talán háromra. Észre sem fogod venni, hogy elmentem.
- Megéri. - Hogy új reményt hozz a világba?
Hogy megszerezzem a jutalmat.
De nem az új remény és a csoda a jutalom?
A jutalom pénz,
a pénz pedig ételt és meleg ruhát jelent, ami az élethez kell.
Megígértem anyád sírjánál, hogy jó életed lesz.
Nikolas, kérlek!
Nikolas!
Merre mentek?
Anders összeállít egy csapatot.
Északra megyünk, a messzi északra, hogy megkeressük Elfhelmet.
- Elfhelmet? - Ha létezik.
- Létezik! Hadd menjek! - Nem, túl veszélyes.
- A hidegben fogunk aludni. - Nem baj. Szeretem a hideget.
Északon a Seipa-tó után
csak befagyott tavak és hófödte mezők vannak.
Azok a kedvenceim!
Ezután csak nehezebb lesz, ezért nem járt még senki a messzi északon.
Nem azért, hanem mert senki nem tudja az utat.
A mesében homályos a leírás. Így is alig emlékszel rá.
Kérlek! Segíthetek. Tudom.
Kérlek!
Hajnalhasadtával indulok.
Hiányozni fogsz, Karácsony.
Sosem mondtad el, anya miért hívott így.
Nekem sem mondta el.
Ez csak egy szó. Nem kell, hogy bármit is jelentsen.
Drága bátyám, köszönöm a nagylelkű ajánlatot,
hogy vigyázhatok a gyermekedre.
Ki fog rám vigyázni?
Az örömnél, hogy az unokaöcsémmel lehetek, nem is kell több fizetség.
Bár, ha ragaszkodsz hozzá, biztosan meg tudunk egyezni.
Ne aggódj! Írtam a húgomnak.
Aláírás: odaadó húgod.
Csak Carlotta nénit ne!
Megtagadnád ezt tőle? Olyan magányos.
Vajon miért?
Bátyám!
Hogy megörültem, mikor megkaptam az üzeneted.
Tudtam, hogy meg fogsz.
És milyen szép hosszú volt a séta, mire ideértem.
Milyen jó ötlet volt ide építeni egy kunyhót a világ legvégére.
Örülök, hogy látlak, Nikolas.
Én is, Carlotta néni.
Jaj, ugyan: „nénikém”! Mégiscsak egy boldog család vagyunk.
Mozgás! Pakoljunk!
Ideje elköszönni, favágó.
Nem lesz hiábavaló.
Minden az.
Itt az idő, favágó.
Apa!
Rendben. Kész vagyok.
Apa, várj!
A késed.
Ez legyen nálad!
Anya ezt neked csinálta.
Azt mondta, egy nap még jól jöhet.
Most jól jön, hogy ne fázz, és biztonságban legyél.
És ne lássak?
Szeretlek!
Na végre! Micsoda lárma!
Szóval…
ketten maradtunk.
Carlotta néni pontosan olyan volt…
Na várjunk!
Igen?
- Látja még az apukáját? - Igen.
Megígéred?
Én sosem hazudok. Folytathatom?
Abba ne hagyd!
Szóval, Carlotta néni pont olyan volt, mint amitől Nikolas rettegett.
Kifelé! Mozgás! Tűnés, te szörnyeteg!
Az első szabály, hogy nem alhatsz bent. Kell a privát tér.
- De olyan hideg van… - Ne feleselj!
- Én nem… - Ne feleselj!
- Hideg van. - Most is feleselsz.
A második szabály: patkányok kizárva.
Nem is patkány, hanem egér.
Egy undorító mini patkány.
- Hagyd békén! - Te mocskos kis szörny!
Miika! Ne, Miika!
És ez a szörnyű, rothadó zöldség sem kell!
A répababám!
Anya csinálta nekem.
Nézd, még arca is van!
Jaj! „Nézd, még arca is van!” Elfelejtettem, hogy utálom a gyerekeket.
Láttad, Miika? Ilyenkor kívánnod kell valamit.
Azt kívánom, hogy apa sikerrel járjon, és találjon valami varázslatosat.
Mindannyiunknak.
Az idő lassan telik annak, aki várakozik.
És ahogy Nikolas várt, úgy lett egyre vékonyabb.
Tőled jött ez a szörnyű korgó hang?
A hasam volt, Carlotta néni.
Ne panaszkodj! Éhesebb vagyok, mint te.
- A reggelimet eszed. - Én sem élvezem.
Még a hó is finomabb.
Miért nincs nálatok valami jó, mondjuk marcipán vagy torta?
Csokoládé.
De jó lenne egy kis csoki.
Ezek nem tűnnek csak úgy elő varázsszóra.
Pedig mennyivel jobb lenne, nem?
Az otthon nem egy hely,
hanem egy érzés.
És ahogy a napok hetekké nyúltak, és az apja nem tért haza,
Nikolas azon gondolkodott, hogy érzi-e még ezt valaha.
Hoppá, Nikolas!
Tessék!
Csináltam neked egy kis levest.
Tényleg?
Mi van benne?
Szeretet.
Igen, így is van.
Egyél csak!
- Kár volt ide jönnöm. - Nyugodtan hazamehetsz.
Itt van Miika és a répababa, amit anya csinált.
Rendben leszek.
Vicces, hogy felhoztad azt az izét.
Ne! Hogy tehetted ezt?
Mekkora érzelgős bolond vagy. Pont, mint az anyád.
Ne merészelj így beszélni róla! Ő kedves volt, és gondoskodó…
És ostoba! Akárcsak apád, hogy az erdőben futkos mesék után,
amibe biztosan belehal ő is.
Mindenki tudja, hogy manók nem léteznek.
Ez nem igaz.
És nincs olyan hely, hogy Elfhelm.
- Ne! - Vidd ki azt az izét a házból!
- Ne! - Te kis taknyos!
Tönkrement.
Túl a folyón,
a holdfény alatt,
fel a csúcsos hegyen,
az alvó óriásokon is túl…
Elfhelm.
És ezzel Nikolasnak lett is egy célja.
Egy küldetése.
Megkeresem apát, Miika, és odaadom neki a térképet.
De hosszú az út északra, és veszélyes, mindenhonnan halál leselkedik.
Nem kell velem jönnöd.
Néha örülök, hogy egy szavamat sem érted.
Fák.
- A két barát ezzel útnak indult… - Fák.
a szenvedéstől minél távolabb, a nagy ismeretlen felé.
A messzi északra.
Hé, te fiú!
Jó reggelt!
Hová tartasz, te titokzatos fiú, egy egérrel a válladon?
Apámnak megyek segíteni.
Felfedezőútra ment a messzi északra.
Túl kicsi vagy te, hogy bárkinek is segíts, kisfiú.
És a messzi észak veszélyes hely.
Nem, Elfhelmet keresik.
Soha ne higgy el semmit, különösen tündérmeséket ne
elvarázsolt városokról és apró, vidám emberkékről!
Inkább vesd le magad egy hídról! Az kevésbé fájdalmas.
Nikolas egyedül a térképre hagyatkozva továbbmenetelt.
Éhesen és fázva.
Az öregasszony szavai csengtek a fülében.
Nincs igaza, ugye, Miika?
Megtaláljuk. Biztos vagyok benne.
Csak…
Csak oda kell érnünk.
Erre.
Hiszel a varázslatban?
Mert szerintem én már nem.
Ha valamikor bizonyíthatnád, hogy a varázslat létezik, és csodálatos,
akkor az most van.
Fiú!
Egér. Fa. Labda. Kanál.
Miika, te tudsz beszélni.
Persze, hogy tudok. Még repülni is. Viccelek. Nincs repülő egér.
- Abszurd lenne. - Eddig miért nem szólaltál meg?
Egy kerek, egész mondatra vártam,
de idő kellett hozzá, mert egyszerre csak egy szót voltál hajlandó megtanítani.
Szóval beszélhetnénk valami nagyon fontos dologról?
- Miről? - A sajtról.
Létezik?
Még nem láttam, de attól még hiszek benne.
Ja, hát, én inkább enném, mint hinném, de hát…
Ezt hívják tűznek, ugye?
Fák.
Havas fák között sétálunk.
Mi az? Ja, mókus!
Halott, fagyott mókus.
Mókás szó, nem? Mókus!
Jaj, egy mókás kis mókus vagyok.
Hogy is hívják azt az elég ijesztő, nagy izét?
Négy lába van, és szarv van a fején.
- Mi is az a szó? - Nem tudom. Rénszarvas?
- Az az! Rénszarvas. - Miért kérdezed?
Semmi különös, csak épp most rohan felénk egy.
Vegyél fel! Futás!
Kapaszkodj!
- Szerintem sérült. - És?
Nézd, egy nyíl!
Ne törődj vele! Biztos kiesik majd magától.
- Hagyd! Nem a mi gondunk. - Nem lehet!
- Most már a mi problémánk. - Oké, oké!
Nyugodj meg! Semmi baj!
Látod?
Nem bántalak, oké?
- Érintsd meg az arcát! - Ne aggódj!
Anders, a vadász.
Kész vagy? Háromra!
Egy, kettő…
Ne aggódj! Nyugi! Semmi baj.
Látod? Nincs mitől félni.
Ügyes fiú! Legyen szép napod!
Csá, öreg!
Ez jobban ment, mint hittem. Főleg, hogy nem haltunk meg.
Hess!
Jobb, ha nem jössz velünk. Hosszú út áll előttünk.
Üljek fel a hátadra?
- Hogy mi van? - Ez rénszarvasul „igent” jelent?
- Legyen inkább „nem”! Mit szólsz? - Aligha van választásunk.
Miért tanítottál meg beszélni, ha úgysem hallgatsz rám?
Ugye nem akarsz… Oké, felülünk.
Nézd, Miika!
A nagyon csúcsos hegy.
Már nincs messze.
Mégsem hívhatlak rénszarvasnak. Kitalálok neked egy nevet.
Nem jó ötlet. Én is így lettem Miika.
Mikor kicsi voltam, anyával sokat szánkóztunk a Villám-tónál.
Az jó név lenne, nem?
Melyik, tó vagy Villám? Vagy mindkettő?
Úgy érted, mindkettő? Nekem kicsit túlzásnak tűnik.
Előre, hű rénszarvasom, Villám-tó!
- Miika! - Mi az?
Nézd!
Az alvó óriások.
- Már nem lehet messze. - Mi?
Elfhelm.
Apa.
Ám a hegy túloldalán
nem volt más, csak hó és még több hó.
Elfhelmnek nyoma sem volt.
Nem értem.
Valahol rossz felé fordulhattunk. Nincs itt semmi.
„Nincs itt semmi”?
Hogy érted, hogy „nincs itt semmi”? Nem ez volt a terv?
Most mi lesz, Nikolas? Várj!
Nikolas! Mit csináljunk?
Villám, ott!
A dolgok még rosszabbra fordultak.
Apa.
Ez az ő kése?
Nikolason súlyos kétség vett erőt,
ahogy a céljától egyre távolabb került.
Mi a baj, Nikolas?
Meg akartam találni, Miika, de nem tudtam.
A hőmérséklet zuhanni kezdett.
Fáradt vagyok.
Még a levegő is fagyásnak indult.
Nikolas!
Nikolas szíve egyre lassabban vert,
minden lélegzet egyre nehezebb lett.
Mindent megtett, amit tudott,
de ez nem volt elég.
Mit gondoltok? Elég lesz mára ennyi? Kezd késő lenni.
Majd eljövök jövőre is.
Csak viccelek. Húzzunk bele!
Nikolas ott feküdt a hóban,
átfagyva, egyedül.
Nikolas! Ébredj fel!
Nikolas, hé!
Amikor hirtelen zaj hallatszott.
Hallottátok? Jön valaki.
Jön a segítség. Nikolas, megmenekültünk. Meg…
Nem, végünk.
Nézd, milyen fura a füle, nagyapa!
Az emberek fülét nehéz megszokni.
Ő egy ember. Meg fog enni minket?
Jaj, nem! Biztonságban vagyunk.
- És mi van a… - Segítenünk kell a bajbajutottakon.
Még az embereken is.
Hol vagyok? Kik vagytok?
Nusi vagyok.
Én pedig Nagy Topo.
Nusi ük-ük-ükapja. Nem semmi, igaz?
Meghaltam?
Nem, hála nagyapa gyógymancsának.
- Mi az a gyógymancs? - Ja, mi az?
A gyógymancs egy reményvarázslat.
Azt reméltem, hogy erős leszel, nem fogsz fázni,
és mindig biztonságban leszel.
Mindig biztonságban? Az lehetetlen.
Ezt a szót mi soha nem ejtjük ki.
A lehetetlenség csak egy olyan lehetőség, amit még nem értesz.
De most menj el olyan messze, amennyire csak lehetséges!
Hagyd el Elfhelmet!
Elfhelmet? A manófalut? De nem is vagyok a faluban.
Ne butáskodj!
A Hétíves utca végén vagyunk.
Ez Elfhelm leghosszabb utcája.
Bocsánat, de a semmi közepén állunk.
Csak hó van itt.
Nem lát?
Csak nem tudja, hogy kell.
Várjatok, mindent kockára tettem Elfhelmért.
Mutassátok meg!
Csak egyszer.
Hogy valamit megláss…
hinned kell benne.
Őszintén hinned.
Gyerünk!
Adj bele mindent!
Lássuk, meglátod-e, mi az, amit keresel!
Gyerünk!
Higgy!
Elfhelm.
Na várjunk csak! Ez meg micsoda?
Elfhelm.
- Ezt nézd! - Elképesztő!
Őszinte leszek, kölyök, nem hittem, hogy ez összejön.
Igen, és most, hogy megláttad az otthonunkat,
kérlek, fogd a rénszarvasod és az egered, és menj el.
Bármit is keresel, itt nem fogod megtalálni.
Az apámat keresem. Sokat utaztam, hogy odaadjam neki a sapkát.
- El az útból! Mozgás! - Gyorsan!
Már így is elkéstünk.
- Befelé! - Irány dolgozni!
Miért bujkálunk?
Ne most!
NAPI HÓMONDÓ – ELTŰNT KIS KIP
- Ki az a Kis Kip? - Mi?
Ki az a Kis Kip?
Szia, te gügye!
Mennünk kell!
Állítsátok meg!
- Erre! - Töröld le a vigyort a képedről!
Arra, fel!
Semmit nem értek.
Nem Elfhelm a legboldogabb, legvarázslatosabb hely a világon?
- Az volt. - És újra az lesz.
- Ebben hiszünk mi az ellenállásban. - Az ellenállásban?
Milyen ellenállás?
Siessetek! Menjetek be!
Befelé!
Figyelj, ember…
amikor belépsz…
Majd meglátod!
Hova be?
Add a kezed!
Boldog karácsonyt!
Na, még egy forgást!
Boldog karácsonyt!
Hát, ez lenne az.
Boldogot!
Ez itt az ellenállás.
Az épelméjűség ellen?
Boldogságos karácsonyt!
Boldog karácsonyt!
Nikolas, ez meg micsoda?
Süteményváros!
Elképesztő! Szia, szépségem!
Ne mozdulj! Rögtön jövök.
Fogalmam sincs, mi ez a karácsony izé, de imádom.
Nikolas! Tippelj, ki evett meg egy széket!
Nyugi, cukorból van! Jól vagyok, és tele.
- Vegyél csak! Nagyon fincsi. - Több már nem fér belém.
Boldog karácsonyt!
- Nagyon jó. - Adj egy falatot!
- Nagy Topo! - Igen?
Karácsonyt mondtak?
Igen, ez egy karácsonyi buli.
Mi az a karácsony? Anya hívott így régen.
Hogy micsoda?
Azt kérdezted, mi az a karácsony?
- Igen. - Ne haragudj meg rá!
Egyszerű lélek. A karácsony a süteményváros, nem igaz?
Ennél szomorúbbat még soha nem hallottam.
A karácsony a legszebb nap, mert ez a legjóságosabb.
A legragyogóbb és legmosolygósabb. A nap, amikor a legfontosabb a nyíltszívűség.
Ezért nem hagyjuk, hogy elvegyék tőlünk.
Elég lesz, Nusi!
Váltsunk könnyedebb témára!
A mi nevünket például már tudod, de mi még nem hallottuk a tiédet.
- Én Miika… Oké. - Nikolas vagyok.
Ez most felvidított. Úgy hangzik, mint a „nekilas”.
Egek, tényleg! Nekilas.
Nekilas. Pfuj!
És a nekilas azért rossz, mert…
Az egy elég bűzös kolbász, amit csak trollok esznek.
A trollok is léteznek?
Razzia! Futás!
- Futás! - Mindenki a földre!
- Ahogy a manó mondta. Le a földre! - Vigyázz, mit szegezel rám!
Bocsi, anya.
Mi történik?
Hát igaz a szóbeszéd.
Még vannak manók, akik szeretnek mulatni.
- Vodal Anya… - Csend!
Hát nem tanultunk semmit?
Az elmúlt hónapok szenvedése egy cseppet sem tett minket bölcsebbé?
Az új szabályokat senki sem tartj…
Ki
vagy még inkább mi
ez itt?
- Én… - A nevem Miika.
- Nem láttál még egeret? - De, csak nem hozzád szóltam.
Alázatos elnézést!
- Nikolas vagyok. - De nem volt világos.
Ember vagyok.
Azt én is látom, csak nem tudom elhinni.
Nagy Topo, hacsak nem tévedek nagyot, amit soha nem szoktam,
jelen voltál a legutóbbi tanácsülésen.
Igen, ott voltam.
Ezen az ülésen vezettük be a manók új szabályait.
Ezek közül a legfontosabb és legkevésbé megszeghető,
hogy ember ide soha be nem teheti a lábát.
De nem én hoztam ide!
Csak találtam.
- Egy hajszálra a haláltól. - Ó.
Így elvégeztem rajta egy aprócska kis reményvarázslatot.
Egy gyógymancsot.
Egy emberen.
Egy aprócskát.
Te ostoba!
Ki tudja, mit szabadítottál el?
Kérlek! Csak így tudtam megmenteni.
Ne feledjük, mi volt azelőtt!
Manók vagyunk.
Jóra használjuk a képességeinket.
Mire jó ez, ha támadás alatt állunk?
Alkalmazkodnunk kell.
Világosan meg kell üzennünk,
hogy idegeneknek többé itt nincs helye.
Ezen a helyen választottak meg a bot őrzőjének.
Elfhelm uralkodójának.
Igazából, Vodal Anya…
Csend legyen!
Szóval, ember, mondd, miért jöttél!
- Az apámat keresem. - Az apádat?
Igen. Elfhelmbe jött, hogy találjon valami varázslatosat.
Ezt nem kell tudnia.
Esetleg nem egy egész csapattal utazott?
De! Találkoztál vele? Tényleg eljutott Elfhelmbe?
Ó, járt itt. Nem is egyedül.
Mit tettél vele?
Megbíztam benne.
Ahogy mindannyian.
Miért is ne?
Korábban is látogatott már meg minket ember…
bár csak rövid ideig.
És annyi örömöt hozott magával.
Évekig vártuk, hogy üdvözöljünk bárkit, aki Elfhelmre rátalál.
Tárt karokkal vártuk.
De mint kiderült, egyszerűen csak gyengék voltunk.
Miről beszélsz?
Természetesen szegény Kis Kipről.
Ki az a Kis Kip?
Itt vannak a szülei. Őket kérdezd!
Kérlek, mondjátok el, mit tettek!
Mondjátok el neki!
- Elvitték a fiunkat. - Elrabolták Kis Kipet.
Nem! Ez valami tévedés lehet. Apa soha nem csinálna ilyet.
Úgy néz ki, mégis.
A választáson ezért léptem elő
a „Manók a manókért” mottóval.
Nincs több ostoba mulatság, ahol legutóbb is átvertek!
Nincs több könnyelmű gondatlanság!
Nincs több ének!
A kopogós tánc pedig egyenesen tilos!
Nincs több kedvesség!
Nincs több örömködés!
Nincs több karácsony!
Őrök, vigyétek a toronyba!
Mozgás!
Add azt ide!
- Miika! - Igen?
- Menekülj, amíg tudsz! - Nem, nem hagylak itt.
Ki tudja, mi vár a toronyban.
Nem foglak… Várj, mi várhat?
Kínzás, csonkítás vagy akár halál is.
Mi ez? Hé!
- Nikolas! - Miika!
Egy egeret rejteget!
Mozgás! Egyedül maradtál.
Be az ajtón!
Hová visztek?
Befelé!
Kérem, az apám biztosan tisztázni tudná az egészet.
Kérlek, igazat mondok!
„Kérlek, igazat mondok!”
Fogalmad sincs, mi az az igazság.
Senkinek sincs.
A magányos szívem rá a bizonyíték.
Manó vagy?
Pfuj, dehogy! Én egy tündér vagyok.
Igazságtündér.
Hazudsz, nincs is olyan.
Nem tudok hazudni.
Igazságtündér vagyok. Ez sodor folyton bajba.
Meg a fejek felrobbantása, de az…
Várj, mi?
Na jó, szóval beteszek egy fakta levelet valaki szájába,
amitől 12 másodperc múlva felrobban.
Figyelj! Meg kell találnom az apámat. Tudsz segíteni?
Tudnék, de nem akarok.
Mondtam, hogy sosem hazudok. Apád megmentése nem hangzik túl izginek.
És mi van Kis Kippel? Mit tudsz róla?
Vicces neve van.
- Az emberek elrabolták… - Ez valami félreértés.
Apa biztosan tisztázni tudná a dolgot.
Uncsi ötlet! Még jó, hogy be vagyunk ide zárva.
- Hú, ez az! Fogd meg! - Hogy?
- Jaj! - Én csak petárdának hívom.
A levél erősebb, de ha jól használják, elég galibát okoz.
- Miért csináltad? - Hogy felkeljen a troll.
- Milyen troll? - Amelyik mögötted van.
Javaslom, pukkantsd szét a fejét,
szívd ki a levét, és úgy haladj lefelé a lábujjakig!
Megőrültél?
Bocsi! Kicsúszott a számon.
Nem tudsz segíteni?
Azt hittem, igazat kell mondanod.
Van még egy fakta levelem, de valami különlegesre tartogatom.
Ez különleges. Épp most fal fel!
Jó, legyen.
Kapd el!
Tedd a szájába!
Kilenc, nyolc, hét, hat…
Fogd a kezem!
Három, kettő…
Repülünk!
Inkább csak nem esünk. Varázsoltak el mostanság?
Gyógymanccsal, de nem igazán értem.
Az egy elég uncsi manóvarázslat. Csak akkor hat, ha jóra gondolsz.
Azokra gondoltam, akiket szeretek: anyára, apára és Miikára.
- Az kicsoda? - Az egér barátom.
De izgi! Egeret még sosem robbantottam fel.
- Most mi van? - Félek, tönkre tettem a pillanatot.
- Én csak szépre gondoltam. - Én meg csak a halott egérre.
Már én is csak ezt látom!
Hol vannak?
- Gyerünk, gyorsan! - Félre!
- Nyomás! - El az útból!
Látta őket valaki?
- Gyerünk! - Miért?
- Hol vannak? - Hé, hahó! Itt vagyunk fent.
- Mit csinálsz? - A tetőn! Ott vannak!
- Ne! Mi lenne, ha csendben maradnál? - Bárcsak menne!
Tudod, hányan akarnak olyan barátot, aki mindig igazat mond?
- Nem sokan? - Egyetlen ember fiú sem.
Figyi, nem hívatlak folyton ember fiúnak,
még ha egy tökéletes példány is vagy.
És legyünk őszinték,
nincs igazán lehetőségem válogatni a barátok között.
Szóval, új barátom, hogy hívjalak?
Anya régen Karácsonynak hívott,
de mindenki más Nikolasnak.
Összefoglalva: az emberek veszélyes állatok,
nem szabad megbízni bennük.
Szóval mit teszünk, ha meglátunk egy embert?
Pontosan így van!
Kérlek, muszáj segítened.
Tulajdonképpen nem muszáj.
Kötelességem megvédeni a diákokat azoktól, akik bántani akarják őket,
mint akik elrabolták Kis Kipet.
Kérlek, ne!
Ha segítesz elmenekülni,
megkeresem Kis Kipet, és visszahozom Elfhelmbe.
- Nyisd ki az ajtót! - Kérlek! Igazat mondok.
Kinyitni! Ez parancs.
- Vigyázz! - Miért?
Gyorsan!
Menj! Hozd vissza Kis Kipet!
Sikerült!
Van itt ember?
Kimehetek?
- És te? Ember vagy? - Nem.
Itt végeztünk.
Nézzétek át az összes házat!
Erre!
- Erre! - Fogjuk a csengőt!
Nikolas!
Semmi baj. A rénszarvas a barátom.
Köszönöm, Nusi. Szia, Villám! Te is hiányoztál.
- Ott vannak! - Jaj, ne!
- Megvannak! - Ideje menni.
- Ne engedjétek el! - Gyorsan!
- Add a kezed! - Menjünk!
- Gyerünk, Villám! - Vigyázz, kölyök!
Sok szerencsét, bűzös kolbász!
Nikolas! Itt, fent!
Miika!
- Hiányoztál, Miika. - Te is nekem. Nagyon.
- Miika, ő itt Igazságtündér! - Hogy mi?
Ne! Ne hagyjátok megszökni!
Tündérnek kicsit nagy.
- Hogy mi? - Srácok, ne most!
És ő? Még egy új barát?
Állítsátok meg!
Villám, erre!
- Ne, elkapott! - Bukj le!
- Ez az! - Mindjárt ott vagyunk.
- Jaj, ne! - Most megvagytok!
Leszállni!
Sarokba szorultak.
Körbevenni!
- Mindenhol ott vannak. - Ez az, fiúk!
- Szorítsátok be őket! - Le! Most!
Fogalmuk sincs, milyen fárasztó ez a sok hatalom.
Várj!
Igen?
El fogják kapni?
- Tessék? - Meg fog halni?
- Ha igen, akkor most hagyd abba! - Azt nem bírnánk ki.
Dehogynem!
Bármit kibírtok, mert már mindent kibírtatok.
Nikolast körbevették.
A manók minden irányba elzárták az utat.
Nem kaphatnak el újra.
Szerencsére van pár trükk a tarsolyomban.
Más szólva házi robbanószer.
- Hogy mi? - Fogjátok már el őket!
- Miika, fogd be a füled! - Miért?
A földre!
- Menj, Villám! - Hé! Vigyázz! Itt vannak!
- Zárjátok be a kaput! - Igenis, Vodal Anya!
- Állj! - Nem fog sikerülni.
Mit csinálsz?
Tartom a kaput. Menjetek!
- Nem hagyhatlak itt. - Amúgy de.
- Gyerünk! - Előre!
Nincs idő. Ez hangos lesz.
Elkapni őket!
Menjetek! Keresd meg apádat!
Mindjárt robban!
- Gyerünk, Villám! - Ne engedjétek el!
Hozzátok vissza, bolondok!
Mit csináltok?
A három barát egész nap kutatott
hegyeken, folyókon és befagyott tavakon át.
Nikolas azt remélte,
hogy a végtelen vadonban valahol megtalálja az apját,
és megtudja mi történt…
- Állj, Villám! - …az eltűnt manó gyermekkel.
Füst.
- Hé, Miika! - Igen?
- Ezt nézd! - Egy fonál. Szerinted hova vezet?
Nem tudom, de valahova biztos vezet.
Ez megnyugtató.
Kis Kip.
Tudom, hogy félsz. Én is.
Segíteni jöttem.
- Életem legkönnyebb fogása. - Ugye?
Mintha nyulat fogtam volna.
Sok itt a madár.
Jó gyors.
Csak mondtam.
Gondolom, ettetek már nyulat.
Attól függ, melyik ígéretet akarod betartani:
amit a királynak tettél, vagy amit a fiadnak?
Már nem sok idő.
Csend legyen, vagy…
Ne mozdulj egy tapodtat se!
Ki vagy te?
Mondd el, vagy meghalsz!
Csak eltévedtem az erdőben. Nem akarok bajt.
Te készülsz valamire. Mondd el, mire, különben átlyukasztalak!
Hé, mi folyik itt?
Itt találtam ezt a kóbor fiút.
Mit keresel itt, fiú? Ki vagy?
- Mit keresel itt? - Ki vagy?
Te Joel fia vagy.
Hol van az apám?
Nikolas?
Te vagy az?
Apa!
Hogy kerülsz ide?
Téged kereslek.
Elraboltatok egy manót?
Azt mondtad, bizonyítékot hoztok Elfhelmből.
Igen, mi lehet jobb bizonyíték egy igazi, élő manónál?
Biztos kényszerítettek rá, apa. Kérlek, mondd, hogy ez történt.
- Értünk teszem, Nikolas. - Nem.
A király reményt kért.
Hol itt a remény?
Még visszavihetjük Elfhelmbe.
Az otthonába.
A manók örülni fognak.
Még meg is jutalmazhatnak. Mindannyiótokat.
Jónak lenni jobb, mint gazdagnak.
Mindennél jobb.
Ha ezt elfelejtetted… azzal anyát is elfelejtetted.
Kiviszlek innen, Kip.
- El az útból! - Ő a fiam.
Meg akarja szöktetni a manót.
- Akkor őt is megkötözzük. - Apa!
- Szorosan, hogy ne tudjon elmenekülni. - Apa!
Csend!
Rendben van. Kötözzétek meg!
- Kötözzétek meg a rénszarvast is! - Apa, mi van veled? Apa!
Apa, kérlek!
Apa!
- Villám! - Finoman!
- Nyugi! - Hagyjátok!
Fogd le! Tartsd!
Ha bántod a barátomat, kiharapom a szemed.
Sikerült. Megtanítottad beszélni.
Igen. Meg. Elképesztő fiú.
Ne nézz így rám, fiam! Megteszek mindent, amit tudok.
Ez minden?
Őszinte leszek.
Mindent elárul az emberről, hogy az első alkalommal
- meg akart ölni… - Maradj csendben, Miika!
…egy baltával.
- Nyugalom. - Mit csinálsz?
- Gyertek velem! - Ne! Ugyan miért mennénk?
Hé, Nikolas!
Borzalmas ötlet volt idejönni, elszökni, meg minden.
De a fiam vagy. Melletted állok, akármi is történjen.
Mit mosolyogsz?
Mégiscsak van benned jóság.
Gyere, Kis Kip!
Mondom a tervet.
Elviszitek Kis Kipet Elfhelmbe,
aztán délnek fordultok, és a kunyhóig meg sem álltok.
- Szökni próbálnak. - Menjetek!
Meglógnak!
- Ébresztő! - Nikolas!
- Gyorsan! Joel! - Menj, fiam!
- Nélküled nem. - Siess!
Ébresztő, emberek! Gyerünk! Nyomás!
- Megszöknek. - Náluk van a manó.
Joel! Nikolas!
Ezúttal nem lövök mellé!
Gyorsabban, Villám!
Közelebb!
Megegyeztünk, Joel.
Ne hagyjátok őket megszökni!
Meglógnak!
Futás! Joel!
Gyorsabban kell mennünk!
Ez nem elég gyors, Villám!
Nikolas, előtted!
Gyerünk, Villám! Megvan benned a varázslat.
Ez az! Jól csinálod.
Lehúzlak titeket.
Már majdnem sikerült. Gyerünk, Villám!
Kérlek, repülj, Villám. Repülj!
- Apa, ne! - Szeretlek, Nikolas.
- Apa, ne! - Annyi jót tehetsz még.
Ez mindennél többet ér.
Apa, ne!
Apa, ne! Apa!
Apa, kérlek!
Apa, ne!
Apa!
- Ennél rosszabb mesét még nem hallottam. - Még nincs is vége!
Kizárt, hogy ezután a vége boldog legyen.
Nem is kell.
A boldogság nem kényszer, és igazán soha semmi nem ér véget.
Hát, boldog karácsonyt, srácok!
De Ruth néni…
Mi az, aranyom?
Szegény Nikolas.
Tudom. Hihetetlen fájdalmat érzett.
Gyásszal fizetünk a szeretetért,
de milliószor is bőven megéri.
Nikolas.
Nagyon sajnálom.
De eljött az idő, hogy Nikolas helyrehozza a dolgokat,
és hazavigye Kis Kipet Elfhelmbe.
Figyelj!
Tudom, azt hiszed, hogy az apám rossz ember volt,
de vannak jók is.
Az emberek bonyolultak.
Nikolas Elfhelm utcáit üresen találta.
Egy manó sem volt a környéken.
Harkers Anya, a manónép elleni szörnyű bűnödért
ezennel örökre száműzünk.
Megbüntethetsz minket, de az elveink olyan szilárdak,
mint a talaj, amin állunk.
Ez az otthonunk.
Elég!
Mindannyian száműzve vagytok.
Ezt nem teheted.
Épp most tettem meg.
Fenyegetést jelentetek a biztonságunkra és az életünkre. Itt nem maradhattok.
Máris elfelejtettük, mit tanultunk szegény Kis Kip esetéből?
Miért nem kérdezed őt?
Nem fogok nagy beszédet tartani.
Hát, azt hiszem, ennyi volt.
Ha Kis Kip még él…
akkor…
a remény is él.
Hála az égnek!
Várjatok!
Tegyétek le! Hozzátok vissza!
Hip, Kip, hurrá!
Alkalmazkodni… Muszáj alkalmazkodnunk.
Várjatok! Megparancsolom.
- Mit mondott? - Még semmit. Csak kopogott.
Attól még izgulok.
Mi történt?
Kicsikém!
Sajnálom, anya.
Erről még beszélünk, ha majd apád hazaér.
Megtaláltad apád, ugye?
Figyelj!
Az egyetlen dolog az életben, ami egyszerű és világos, az az igazság.
De fájni tud.
Elmúlik valaha a fájdalom?
Nem.
- Most az egyszer hazudhattál volna. - De megtanulsz együtt élni vele.
És ez erősebbé tesz.
Ez az igazság.
Nem igazán értem, hogy sikerült.
Meséld csak el az…
Megmentetted a gyermekünket!
- Bárki megtette volna. - De csak te tetted meg.
Ne mártírkodj! Jót tettél.
Egyszerű búgócsiga-készítők vagyunk.
Csak szerénykedik. A játékaik csigasztikusak!
Hálánk jeléül felajánljuk neked a legszebb áruinkat!
Nekem csak egy játékom volt.
Egy répababa.
- Anya csinálta. - Nagyon szomorú történet.
- Megette. - Mind bánunk meg ezt-azt.
Csak egy játékod volt?
Ahányszor vele játszottam, azt éreztem, hogy szeretnek.
Nem is kell több egy gyereknek.
- Várjunk! - Mi az?
Tudtok még ilyet csinálni? Sokat?
- Igen, de… - Bármi jó.
Csillogó, felépíthető, feltekerhető dolgok.
- És ezt a függönyt is kölcsön venném. - Elrabolsz egy másik manót?
- Nem, sokkal nagyobb tervem van. - Függönyboltot nyitunk?
- Jó! Gyerünk! - Fogytán az időnk.
- Nekem meg a sajtom. - Miért nem szóltál? Én szoktam csinálni.
Légy a feleségem!
Nyugalom! Hajtom a kereket.
A kerék meg az oldalára.
- Köszönöm! Tökéletes. - Hozd a kerekeket!
Ez az. Remekül csináljátok. Csak így tovább!
Csodás! Köszönöm!
Egy kimaradt. Próbáld újra!
Láttam már rosszabbat.
- Köszönöm! - Bár láthatnád ezt, anya!
Itt van minden, amit reméltél.
Figyelem, még öt perc!
- Öt perc! - Frissen festve.
A kék a békéért,
a piros az örömért,
a zöld a csodáért, a sárga pedig azért, mert vicces.
Tetszik?
Nem túl csicsás?
- Szerintem tökéletes. - Imádom.
A rénszarvas nem fog ám magától repülni.
Rendben. Kezdjük! Nem sok időnk maradt.
Boldog karácsonyt!
- Tessék, vidd magaddal! - Nem lehet.
Most már közénk tartozol.
Nem hagyhatjuk, hogy Elfhelmet ilyen lomposan képviseld, nem igaz?
Felnéznek rád, tudod?
Mi mindannyian.
És nem csak azért, mert ilyen magas vagy.
Indulj! Most már Elfhelm az otthonod.
Menj! Hadd legyünk rád büszkék!
Itt van minden.
- Mindent köszönök. - Jó repülést!
Innen megoldjuk. Majd jövünk.
Számítunk rátok.
Állj!
Ez az ember nem hagyhatja el Elfhelmet.
Visszahozta nekünk a manógyereket.
Hurrá!
De mit ér egy fiú egy egész közösséggel szemben?
Ne hagyjuk, hogy amit nyertünk,
eltakarja a szemünk elől, hogy mit veszíthetünk!
Az otthonunkat.
A kultúránkat.
Nem lehet!
Fiam…
hol szerezted ez a medált?
Honnan van?
Az anyámtól.
Egész életében viselte.
Nem hittem, hogy látom még.
Réges-régen…
egy ember lány tévedt be a falunkba…
fáradtan és elveszve.
Befogadtuk.
Tele volt szeretettel, kedvességgel és…
reménnyel.
A barátunk lett…
a barátom…
míg egy nap el nem olvadt a hó, és visszament délre, ahol lakik.
Csokival teli zsebekkel.
Hát ezért tűnt el az összes csokim.
Ha jól emlékszem,
Dimelza,
egykoron szinte mindenkinél jobban szeretted az embereket.
- Szó nélkül elment. - De soha nem felejtette el.
Anya minden este elmesélte Elfhelm történetét.
Ott volt a gondolati közt.
Lumi.
Luminak hívtuk.
Lumi.
A lány, aki eljött, de nem maradhatott sokáig.
Látom őt.
Látom benned.
Anya azt mesélte,
hogy Elfhelm a világ legreménytelibb, legboldogabb helye.
És hogy újra annak kell lennie, főleg karácsony napján.
Amiről elnevezett.
Úgy nevezett el…
hogy Karácsony?
Még van időnk a nagy nap előtt.
A legszebb nappá tehetnénk.
- Kész vagy, öreg barátom? - Erre születtem.
Ja, hogy a rénszarvas?
Gyorsabban, Villám!
Viszlát, barátom!
Jó utat, Karácsony!
Ott van, Villám. Ott lent.
Megrándult a farkam.
Ki az?
Mi van a táskában?
Remény, varázslat és csoda.
Őrök!
Várj!
Amit keresel, a felfedezés, ami feléleszti a tüzet.
Ja, az…
Szinte el is felejtettem.
Ha elég lovat látsz a fejére ragasztott szarvakkal,
gyorsan cinikus leszel.
Várj!
Őrök!
Ne mondogasd ezt!
- Szerintem úgysincs ott senki. - Csak nézd meg! Kérlek.
Jól van. Legyen! Hadd lássam!
Nem túl varázslatos.
Hogy működik?
Ott kezdünk.
A királyok tartanak bakot?
Ez a király tart.
Hogy jutottál be?
- Na és most? - Figyelj!
Nikolas megmutatta a királynak, hogy nem az ajándék a lényeg.
Bár nagyon szépek voltak.
A lényeg, ami mögöttük van.
Tessék!
Odaadjuk, amink van, mert törődünk a másikkal.
Aztán közösen osztozunk az örömben.
Az öröm pedig reménnyé nőheti ki magát
házról házra végig az egész országban.
Valami újat kértem.
De te olyat hoztál, amiről megfeledkeztünk.
Köszönöm!
- Hát, sok szerencsét hozzá! - Pá!
- Mégis hova mész? - A munkám itt véget ért, szóval…
Véget ért?
Megmutattam az ötletet, és hogy hogy működik.
- Talán kerítenem kéne rá egy felelőst. - Jó!
Jó! Mikor kezdesz?
Alig ismerlek, de úgy érzem,
hogy ha valaki megérdemli ezt a sok szeretetet,
az te vagy, ifjú barátom.
Különben is, évente csak egy nap.
Mi legyen a neve?
Könnyű:
Nikolas és Miika, a beszélő egér napja.
Esetleg valami más?
- Tudod, kinek hiányzik egy kis varázslat? - Kinek?
- Banditák! - Gyerünk!
Banditák!
- Betörők! - Menjünk!
Szia, Carlotta néni!
Én vagyok az, Nikolas.
Rénszarvason repülök, és az egerem tud beszélni.
Helló!
- Nézd, itt a haverunk is, a király! - Helló!
Üdv!
Csak azért jöttem, hogy elmondjam, hogy a varázslat létezik.
Tényleg létezik.
A zseb.
Ja, igen! Nézd meg a zsebed!
Köszönöm, Nikolas!
A zsákból már szinte minden ajándék elfogyott,
de Nikolas számára a kaland csak most kezdődött.
Hát így esett, hogy egy király,
egy egér,
egy rénszarvas
és egy fiú, akit Karácsonynak hívnak,
eltűntek a felhők között.
Nem értem.
Talán majd jövőre.
- Gyerünk! Ez egyszerű. Használd a… - Várj, rá tudok jönni.
Megvan!
Mesélsz majd még valamit?
Hát, amikor csak szeretnétek.
Mondjuk holnap?
Hé, miért vagytok még ébren? Még rég ágyban lenne a helyetek.
Jövőre hagyhatnánk, hogy Karácsony tegye a dolgát.
- Jól van. De mi lenne, ha… - Apa?
Nem én…
- Nem én… - Ezt így kell.
A legsötétebb este véget ér.
A nap felkel, és újra eljön a karácsony reggel,
amikor bármi megtörténhet.
Én…
Anyának ez tetszett volna.
Már soha jön vissza, ugye?
Nem, de az emléke benned él tovább.
- Ruth néni! - Igen?
A karácsony tényleg így kezdődött?
Így kellett neki. Tudjátok, én soha nem hazudok.
A feliratot fordította: Hornyák Levente