Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX JA STUDIOCANAL ESITTÄVÄT
Iloista joulua. -Teen parhaani.
Ei käy. Hän on kauhea. -Eikä ole.
Hän on tyly. -Ehkä vähän.
Ja vanha. -Kauhean vanha.
Kukaan muu ei päässyt.
Menen nukkumaan. -Samoin.
Hän peittelee teidät. -Ei onnistu.
Saamme painajaisia.
Moppe, oletpa hiljainen. -Näen jo painajaisia.
Minun on pakko lähteä toimistolle, mutta palaan heti kun pääsen.
Äitinne rakasti tätiänne. Yritetään…
Hei. -Näytätpä sinä kamalalta.
Hauska nähdä sinuakin, Meiju-täti. -Ei kuusta eikä koristeita.
Päätimme olla koristelematta. -Se oli virhe.
Hei, lapset.
Miten kaikki voivat? -Oikein hyvin.
Minäpä katson.
Kuten arvelinkin. Murheenmurtamia. -En minä.
Enkä minä. -Minä olen.
Mutta rakastan äitiä murtuneilla paloillani.
Heillä menee hyvin.
Olet kauhean vanha. -Minähän sen tiedän.
Miksi meidän on pakko kuunnella?
Koska universumi on tehty tarinoista, ei atomeista.
Ei ole totta. -Pakko olla, koska minä en valehtele.
Kuunnelkaa tarina. Sitten nukutte, ja aamulla on joulu.
Emme halua, että on joulu.
Valitsen tarinan sen mukaan.
Onko kaikilla hyvä asento?
Paras olla, koska aloitan nyt.
Tätä on ehkä vaikea uskoa,
mutta kauan sitten kukaan ei tiennyt joulusta.
Siihen aikaan eli Suomessa keskellä metsää -
muuan tavallinen poika nimeltä Nikolas.
Hänen isänsä oli vaatimaton puunhakkaaja, jolla oli siihen aikaan huolia.
Ole metsä.
Mitä se tarkoittaa?
Että ei saa liikkua.
Juokse, kun käsken.
Sitten en ole metsä. -Aivan. Juokse lujaa.
En ilman sinua.
Juostaan molemmat!
Tule!
Juokse!
Kun kriisistä oli selvitty,
Nikolas ja hänen isänsä palasivat metsämökilleen.
Isä ja poika elivät vaikeita aikoja.
He hädin tuskin pärjäsivät. -Anteeksi keskeytys.
Mitä nyt? -Missä hänen äitinsä on?
Hän oli kuollut kaksi vuotta aiemmin.
Karhu taisi liittyä asiaan.
Karhu söi hänen äitinsä. Selvä.
Suomi oli silloin vaarallinen paikka.
On edelleenkin.
Vaikeuksista huolimatta Nikolas jaksoi toivoa, etenkin iltaisin.
Kertoisitko tarinan, isä? -Ei kai taas.
Miksi ei?
Se ei ole minun tarinani.
Äiti ei ole enää täällä.
Hyvä on, kerron sinulle Tonttuvaarasta.
Kauan sitten paikassa, joka muistutti tätä,
asui nuori tyttö nimeltä Lumi.
Eräänä päivänä Lumi oli keräämässä tammenterhoja.
Hän eksyi metsään.
Lumi yritti löytää tien, mutta joutui yhä kauemmas kotoa.
Yli joen ja ali kuun,
yli terävähuippuisen vuoren ja koko matkan alas, ohi…
Nukkuvien jättiläisten.
Ohi nukkuvien jättiläisten ja halki taivaan paikkaan,
missä lumi oli pehmeää kuin pilvet.
Entä sitten?
Lumi oli näännyksissä, kun hän löysi salaisen kylän nimeltä Tonttuvaara.
Tontut ovat maailman onnellisimpia olioita ja Tonttuvaara taianomaisin paikka.
Lumi jäi kevään tuloon asti.
Sitten hän palasi eteläiseen kotiinsa, taskut täynnä suklaata.
Uskot kai tarinaan?
Loppu on vähän epäuskottava. Suklaa olisi sulanut.
Entä muu?
Taika ja tontut.
En ole nähnyt niitä. -Mutta uskot niihin.
Äitisi uskoi. Hänelle usko oli yhtä tiedon kanssa.
Mikä tuo oli?
Vinkaisu. -Pikemminkin natinaa.
Ehdottomasti vinkaisu.
Tuo on ylireagointia. -Pois tieltä.
Täällä on hiiri. -Isä, anna sen olla!
Isä.
Se varastaa ruokamme. -Minkä ruoan?
Ei, älä!
Siinä! Nappasimme sen.
Anna sen elää.
Ole kiltti, isä.
Olen miettinyt asiaa. Annan sinulle nimeksi Miika.
Opetan sinut puhumaan.
Poika.
Hiiri.
Äiti sanoi aina, että jos uskoo, on jo melkein perillä.
Puut.
Ei ehkä melkein perillä, mutta päästiin alkuun.
Eräänä päivänä tapahtui jotain, mikä valaisi pitkän talven.
Kutsu itse kuninkaalta.
Kutsu oli kahdelle,
mutta Nikolas päätti tuoda mukanaan kolmannen vieraan.
Menemme tapaamaan kuningasta, Miika.
Kuningas.
Sitä jännittää liikaa. -Ei pitäisi.
Miksei? Rakastat kuningasta.
Totta kai rakastan.
Hän on mahtava mies ja ansaitsee omaisuutensa.
Mutta mekin ansaitsemme, samoin kuin kaikki muut.
Pärjäämme omillamme. -Meillä on kovin vähän.
Meillä on toisemme. -Se on hienoa.
Mutta haluan enemmän.
Hänen majesteettinsa, kuningas!
Tervehdys kaikille. Kiitos, kun tulitte.
Oletko kunnossa? Haluaisitko lasin vettä?
Voin soittaa kelloa, niin joku tuo lasin.
Etkö halua? Hyvä on.
Tiedämme, että ajat ovat vaikeat. Todella vaikeat.
En muista, milloin hymyilin. Muistatteko te?
Mitä hymyiltävää tässä on? Kaikilla menee huonosti.
Meiltä puuttuu jotain. Tiedätte varmaan mitä.
Toimiva terveydenhuolto. -Se olisi hyvä.
Onhan siinä ajatusta, mutta… -Riittävä palkka!
Keskustelun arvoinen ajatus. -Reilu hallinto ja tarpeeksi ruokaa.
Taidan sanoa mitä meiltä minun mielestäni puuttuu.
Toivoa. Tarvitsemme toivoa.
Kipinän verran taikaa, että jaksamme taas.
Kutsuin koolle valtakunnan sinnikkäimmän väen.
Et sinä.
Pyydän teitä matkaamaan valtakunnan rajoille.
Menkää -
ja tuokaa tullessanne jotain, joka antaa meille toivoa.
Visionääri.
Koko kansakunta seuraa retkeä.
Voi ei.
Lähtijöille maksetaan hyvin.
Matka voi olla vaarallinen.
Jotkut teistä kuolevat, luultavasti suurin osa.
Mutta jos onnistutte, palkkionne on suurenmoinen.
Sain sinut! -Mitä ihmettä?
Ottakaa kiinni!
Armahtakaa hänet.
Rukoilen teitä.
Olen pahoillani, majesteetti. Hänellä on pää pilvissä.
Onnenpoika.
Mitä sait?
Ystävällisen sanan. Se lämmittää minua kuukauden.
Paljonko rahaa sait?
En tiedä.
Puoli kruunua. Tällä ruokkii hiirtä viikon ajan.
Haarukka.
Käpy.
Lusikka.
Sano jotain, Miika. Mitä tahansa.
Anders.
Kyllä, minä se olen.
Karhun kanssa liippasi läheltä. Kiitos avusta.
On asiaa. Lähetä poika toiseen huoneeseen.
Ei ole toista huonetta. -Ja minä haluan kuulla.
Puhutaan ulkona. Voit lainata lakkiani.
Selviän ilmankin.
Mistähän tuossa on kyse?
Nikolas, aion ryhtyä kuninkaan asialle.
Lähdetkö sinä pois?
Vain kahdeksi kuukaudeksi. -Kahdeksi kuukaudeksiko?
Ehkä kolmeksi. Palaan, ennen kuin huomaatkaan.
Se on sen arvoista. -Koska tuot toivoa maailmaan.
Koska saan palkkion. -Eikö uusi toivo ole palkkio?
Palkkio on rahaa.
Rahalla saa ruokaa ja lämpimiä vaatteita.
Lupasin sinulle kunnollisen elämän äitisi haudalla.
Älä nyt, Nikolas.
Nikolas!
Minne sinä menet?
Anders kokoaa porukan.
Lähdemme kauas pohjoiseen etsimään Tonttuvaaraa.
Tonttuvaaraa! -Jos sitä on.
Ota minut mukaan. -Liian vaarallista.
Matkalla yövytään ulkona. -Pidän kylmästä.
Seipäjärvestä pohjoiseen on vain jäätä ja lumilakeuksia.
Ne ovat suosikkejani.
Sitten matka vaikeutuu. Kukaan ei ole päässyt perille.
Kukaan ei vain tunne reittiä.
Tarina on suurpiirteinen, etkä muista ohjeita kunnolla.
Tiedän, että voin auttaa.
Ole kiltti.
Lähden aamun sarastaessa.
Sinua tulee ikävä, Joulu.
Mistä äiti keksi lempinimeni?
Hän ei kertonut minulle.
Se on vain sana. Ei se välttämättä tarkoita mitään.
Rakas veli, kiitos että sallit minun pitää huolta lapsesta.
Kuka huolehtii minusta?
Veljenpoikani seura on ainoa maksu, mitä kaipaan.
Mutta jos välttämättä haluat, voimme puhua muustakin.
Kirjoitin jo siskolleni.
Terveisin, rakas siskosi.
Ei Charlotta-täti.
Miten niin? Tätisi on yksinäinen. -Miksiköhän?
Veli!
Ilahduin kovin, kun sain viestisi.
Niin arvelinkin.
Miten mukavan pitkä matka olikaan kävellä tänne.
Oli nokkelaa rakentaa mökki todella kauas kaikesta.
Nikolas, onpa hauska nähdä sinua.
Samoin, Charlotta-täti.
Pelkkä täti riittää. Olemme yhtä perhettä.
Vauhtia. Lastaa kaikki.
Sano hyvästisi, puunhakkaaja.
Tämä on sen arvoista. -Mikään ei ole.
On aika mennä, puunhakkaaja.
Isä.
Olen valmis.
Odota. Veitsesi.
Ota sinä tämä. -Äiti teki sen sinulle.
Hän sanoi, että tarvitsisin sitä.
Haluan, että sinulla on lämmin ja turvallinen olo.
Ja sokea.
Rakastan sinua.
Vihdoinkin. Kauhea melu.
Nyt olemme kahden.
Charlotta-tädistä oli tullut… -Seis taas.
Niin?
Näkeekö hän enää isäänsä? -Kyllä.
Lupaatko sen? -En valehtele koskaan. Voinko jatkaa?
Paras olisi.
Charlotta-tädistä oli tullut yhtä kauhea kuin Nikolas pelkäsi.
Ulos! Liikettä! Mene, hirviö.
Ensimmäinen sääntö on, ettet nuku sisällä. Tarvitsen tilaa.
On kylmä. -Älä väitä vastaan.
En minä… -Älä väitä vastaan!
On kylmä. -Ja taas.
Toinen sääntö: ei rottia. -Ei se ole rotta, vaan hiiri.
Iljettävä pienoisrotta!
Anna sen olla! -Likainen peto!
Miika! Ei, Miika!
Eikä ällöttäviä, mätiä vihanneksiakaan!
Naurisnukkeni! Äiti teki sen minulle.
Sillä on kasvotkin.
"Sillä on kasvotkin." Unohdin, miten paljon inhoan lapsia.
Näitkö tuon? Se tarkoittaa, että pitää toivoa.
Toivon, että isä onnistuu ja tuo taikaa tullessaan.
Tarvitsemme sitä.
Odottavan aika on pitkä.
Nikolas laihtui odottaessaan.
Sinäkö pidät meteliä? -Vatsani murisee.
Älä valita. Olen nälkäisempi kuin sinä.
Syöt aamiaistani. -Mutten nauti siitä.
Lumikin maistuu paremmalta.
Miksei teillä ole marsipaania tai kakkua?
Suklaata.
Miksen saa suklaata? -Koska sitä ei saa taikaiskusta.
Eikö olisi parempi, jos saisi?
Koti ei ole paikka, vaan tunne.
Päivät venyivät viikoiksi, eikä isä palannut.
Nikolas mietti, kokisiko hän koskaan olevansa kotona.
Hei, Nikolas.
Siinähän sinä olet.
Tein sinulle keittoa.
Teitkö?
Mitä siinä on?
Rakkautta.
Kyllä. Juuri noin.
Syöhän nyt.
Ei olisi pitänyt tulla. -Voit lähteä kotiin.
Minulla on Miika ja äidin tekemä naurisnukke.
Pärjään kyllä.
Hassua, että mainitsit sen.
Ei! Kuinka saatoit?
Tunteikas hölmö. Aivan äitisi kaltainen.
Et puhu hänestä pahaa! Hän oli kiltti ja hyvä.
Ja typerä! Kuten isäsikin, joka laukkaa metsissä lorujen perässä.
Hänkin saa vielä surmansa.
Kaikki tietävät, ettei tonttuja ole. -Ei pidä paikkaansa.
Tonttuvaaraakaan ei ole.
Ei. -Vie se ulos täältä!
Ei! -Senkin kakara!
Se on pilalla.
Joen yli, kuun ali, ylös terävähuippuista vuorta,
nukkuvien jättiläisten ohi.
Tonttuvaara.
Niin Nikolas löysi merkityksen elämälleen.
Tehtävän.
Etsin isän ja annan kartan hänelle.
Matka on pitkä ja vaarallinen. Pohjoisessa odottaa kuolemanvaara.
Sinun ei tarvitse tulla.
On hyvä, ettet ymmärrä sanojani.
Puut.
Ystävykset aloittivat matkansa… -Puut.
…pois kurjuudesta ja kohti tuntematonta.
Kohti pohjolaa.
Hei, poika.
Huomenta.
Minne matka, outo poika hiiri hartioillaan?
Menen auttamaan isääni. Hän on matkalla pohjolaan.
Olet liian pieni auttamaan ketään.
Pohjola on vaarallinen paikka. -He etsivät Tonttuvaaraa.
Älä usko mihinkään.
Etenkään taikakaupunkeihin, joissa asuu pieniä, iloisia olentoja.
Hyppää vaikka sillalta. Se sattuu vähemmän.
Nikolas jatkoi matkaa karttansa avulla.
Kylmissään ja nälkäisenä.
Vanhuksen sanat kaikuivat hänen korvissaan.
Hän on väärässä, vai mitä?
Löydämme isän. Tiedän sen.
Pitää vain…
Pitää vain päästä perille.
Tänne päin.
Uskotko taikuuteen?
Minä en taida enää uskoa.
Jos joskus pitäisi todistaa taikuus todeksi, niin juuri nyt.
Poika.
Hiiri. Puu. Pallo. Lusikka.
Osaat puhua. -Tietenkin osaan. Osaan lentääkin.
Vitsi. Lentävä hiiri olisi absurdi.
Mikset puhunut ennen? -Halusin muodostaa kokonaisen lauseen.
Siihen meni ikuisuus sinun opetusmenetelmälläsi.
Voimmeko puhua jostakin tärkeästä?
Mistä? -Juustosta. Onko sitä olemassa?
En ole koskaan nähnyt juustoa, mutta uskon siihen.
Maistaisin mieluummin kuin uskoisin. Mutta…
Tätäkö sanotaan tuleksi?
Puut.
Kävelemme lumisten puiden keskellä.
Mikä tuo on? Orava.
Kuollut, jäätynyt orava.
Orava on outo sana. "Hei, olen pieni orava."
Miksi sanotaan isoa pelottavaa olentoa, jolla on neljä jalkaa ja sarvet?
Mikä se sana on? -En minä tiedä. Ehkä poro.
Juuri niin. Poro. -Miksi kysyit?
Siksi, että sellainen käy päälle!
Nosta minut ylös! Juokse!
Pidä kiinni.
Siihen sattuu. -Mitä sitten?
Katso, nuoli. -Anna olla. Se putoaa kyllä pois.
Asia ei kuulu meille. -Kyllä kuuluu.
Nyt kuuluu. -Hetki.
Rauhallisesti. Ei hätää.
Näetkö?
En satuta sinua.
Koske sen kasvoja. -Ei hätää.
Anders, metsästäjä.
Oletko valmis? Kolmeen laskien.
Yksi, kaksi…
Ei hätää. Kaikki on hyvin.
Näetkö? Ei hätää.
Hyvä poika. Hauskaa päivänjatkoa.
Heippa.
Tuo sujuikin hyvin. Luulin, että kuolisimme molemmat.
Hus!
Ei kannata tulla mukaan. Meillä on vielä pitkä matka.
Haluatko minut selkääsi?
Mitä nyt? -Onko tuo "kyllä" porojen kielellä?
Miten olisi "ei"? -Ei ole vaihtoehtoja.
Miksi opetit minut puhumaan, jos et kuuntele?
Ehdottomasti ei. Nousemme siis kyytiin.
Katso, Miika!
Terävähuippuinen vuori. Olemme melkein perillä.
Ei sinua voi vain poroksi sanoa. Keksin sinulle nimen.
Huono ajatus. Minä sain nimekseni Miika.
Kävin äidin kanssa pulkkamäessä Salamajärven rannoilla.
Kävisikö se nimeksi? -Järvi vai Salama? Vai molemmat?
Se on vähän liikaa.
Eteenpäin, urhea poroni Salamajärvi.
Miika. -Mitä?
Katso.
Nukkuvat jättiläiset.
Olemme lähellä. -Mitä?
Tonttuvaaraa.
Isääni.
Mutta vuoren toiselta puolelta -
löytyi vain lisää lunta.
Tonttuvaaraa ei näkynyt missään.
En ymmärrä.
Käännyimme jossain harhaan. Täällä ei ole mitään.
Eikö mitään?
Miten niin ei mitään? Eikö tämä ollut suunnitelma?
Mitä me nyt teemme?
Nikolas, mitä me teemme?
Salama, tuolla!
Sitten kaikki kääntyi huonompaan suuntaan.
Isä.
Onko tuo hänen veitsensä?
Epäilys painoi kuin taakka.
Tehtävä oli liian vaikea.
Mikä hätänä? -Yritin löytää hänet, mutten onnistunut.
Lämpötila laski.
Väsyttää.
Itse ilma alkoi jäätyä.
Nikolas.
Nikolaksen sydän hidastui,
ja hengitys kävi raskaaksi.
Hän oli tehnyt kaiken voitavansa.
Mutta se ei riittänyt.
Lopetetaanko tähän? Alkaa olla jo myöhä.
Voin tulla taas ensi vuonna.
Vitsi vitsinä. Jatkan toki.
Nikolas makasi lumessa jäätyneenä ja unohdettuna.
Nikolas. Herää.
Nikolas, hei.
Yhtäkkiä kuului ääni.
Kuulitko? Joku lähestyy.
Saamme apua. Meidät pelastetaan.
Ei sittenkään.
Miten oudot korvat, isoisä. -Ihmiskorvat vaativat totuttelua.
Hän on ihminen. Syökö hän meidät? -Ei toki. Olemme turvassa.
Mutta entä… -Hädänalaisia pitää auttaa.
Vaikka he olisivat ihmisiä.
Missä olen? Kuka sinä olet? -Minä olen Pikku-Nuusa.
Ja minä olen Topo-ukki.
Nuusan isoisoisoisä, usko tai älä.
Olenko kuollut? -Et. Isoisä teki sinulle rimikin.
Mikä on rimikki? -Niin, mikä se on?
Rimikki on toivonloitsu.
Toivoin, että olisit vahva, lämmin ja aina turvassa.
Se on mahdotonta.
Emme koskaan sano tuota sanaa.
Mahdottomuus on vain mahdollisuus, jota ei vielä ymmärrä.
Nyt meidän on päästävä kauas sinusta ja sinun lähdettävä Tonttuvaarasta.
Tonttuvaarastako? Mutten ole edes perillä.
Oletpa höpsö. Tämä on Seitsemän mutkan katu.
Se on Tonttuvaaran pisin katu. -Anteeksi, mutta ei täällä ole mitään.
Paitsi lunta.
Onko hän sokea?
Hän ei osaa nähdä. -Uhrasin kaiken löytääkseni Tonttuvaaran.
Antakaa minun nähdä se edes kerran.
Nähdäkseen -
pitää uskoa.
Uskoa oikeasti.
Siitä vain. Yritä parhaasi mukaan.
Ehkä näet sen, mitä etsit.
Anna mennä.
Usko!
Tonttuvaara.
Hetkonen vain. Mitä tämä on? -Tonttuvaara.
Katsohan vain. -Uskomatonta!
En olisi arvannut, että tässä käy hyvin.
Kun nyt näit kotimme, ota porosi ja hiiresi ja mene.
Et löydä etsimääsi täältä.
Etsin isääni. Haluan antaa hänelle tämän lakin.
Pois tieltä! -Nopeasti.
Olemme jo myöhässä.
Tänne! -Takaisin töihin!
Miksi piileksimme?
Ei nyt.
PIKKU-KIP YHÄ KADOKSISSA
Kuka on Pikku-Kip? -Mitä?
Kuka on Pikku-Kip?
Hei, hölmöläinen!
Pitää mennä.
Pysäytä hänet! Kohta et enää virnuile!
Tuonne ylös.
En ymmärrä.
Luulin, että Tonttuvaara on maailman onnellisin paikka.
Se olikin. -Ja tulee olemaan.
Vastarintaliike uskoo niin. -Mikä vastarintaliike?
Miten niin vastarintaliike? -Nopeasti.
Sisään!
Kuule, ihminen.
Kun astut sisään, niin…
Näetpä sitten.
Sisään minne?
Anna kätesi.
Hauskaa joulua.
Pyöräytetään vielä!
Hauskaa joulua! -Hauskaa joulua!
Tässä näet.
Tämä on vastarintaliike. -Järkeä vastaanko?
Hauskaa joulua. -Hauskaa joulua.
Nikolas, mikä tuo on?
Kakkukaupunki!
Uskomatonta. Terve, kaunokainen.
Odota siinä. Palaan pian.
En tiedä, mitä joulu tarkoittaa, mutta se on mahtava.
Arvaa, kuka söi tuolin.
Ei hätää, lasi on sokeria. Olen aivan täynnä.
Maista vain. -En jaksa enää palaakaan.
Hauskaa joulua.
Tosi hyvää. -Anna vähän.
Topo-ukki. -Niin?
Sanoivatko he "joulu"? -Kyllä, nämä ovat joulujuhlat.
Mikä on joulu? Äiti sanoi minua Jouluksi. -Anteeksi kuinka?
Kysyitkö sinä, mikä joulu on?
Kyllä. -Anteeksi ystäväni puolesta.
Jouluhan tarkoittaa kakkukaupunkia.
En ole kuullut mitään surullisempaa.
Joulu on paras päivä, koska se on kiltein päivä.
Ja kirkkain ja nauravaisin. Tärkeintä on avoin sydän.
Emme anna heidän viedä joulua.
Riittää jo, Pikku-Nuusa. On aika puhua kevyemmistä asioista.
Me kerroimme omat nimemme. Kertokaa te teidän.
Nimi on Miika. -Nikolas.
Tosi hassua. Se kuulostaa nekilasilta.
Niinpä kuulostaakin. Nekilas. -Nekilas.
Miksi nekilas on paha?
Se on pahanhajuinen makkara, josta peikot pitävät.
Ovatko peikot totta?
Ratsia! Juoskaa!
Pakoon! -Kaikki maahan!
Kuulitte kyllä. Alas. -Minua et osoittele.
Anteeksi, äiti.
Mitä nyt?
Huhut ovat siis totta.
On yhä tonttuja, jotka juhlivat.
Vodal-muori… -Vaiti!
Ettekö ole oppineet mitään?
Eikö viime kuukausien kärsimys viisastuttanut meitä lainkaan?
Voiko uudet säännöt jättää täysin huomiot…
Kuka tai mikä tuo on?
Olen… -Nimeni on Miika.
Ettekö ole ennen nähnyt hiirtä? -Olen. En puhunut sinulle.
Nöyrä anteeksipyyntöni.
Nikolas. -Mutta ei se ollut selvää.
Olen ihminen.
Näen senkin. En vain voi uskoa sitä.
Topo-ukki, mikäli en erehdy,
olit läsnä neuvoston kokouksessa.
Kyllä olin.
Kokouksessa esiteltiin uudet säännöt.
Niistä tärkein oli se,
ettei tänne saa koskaan tuoda ihmistä.
En tuonut häntä tänne.
Löysin hänet.
Hiuskarvan päässä kuolemasta.
Tein pienen toivonloitsun.
Rimikin.
Ihmiselle.
Ihan pienen.
Typerys.
Kuka tietää, minkä voiman vapautit! -Se oli ainoa keino pelastaa hänet.
Muistetaan, miten kaikki oli ennen.
Olemme tonttuja. Käytämme voimiamme hyvään.
Mitä se hyödyttää, kun kimppuumme on hyökätty?
Meidän on sopeuduttava.
Lähetämme selkeän sanoman. Tänne ei huolita enää ulkopuolisia.
Sen takia minut valittiin sauvan kantajaksi.
Tonttuvaaran hallitsijaksi. -Toden puhuen…
Ole vaiti!
Ihminen, kerro, miksi tulit tänne.
Tulin etsimään isääni. -Isääsikö?
Hän tuli Tonttuvaaraan etsimään jotain taianomaista.
Älä kerro sitä.
Oliko matkassa muitakin miehiä?
Oletko nähnyt hänet? Pääsikö hän perille asti?
Kyllä hän oli täällä. Hän oli yksi heistä.
Mitä teit hänelle?
Luotin häneen.
Me kaikki luotimme.
Ja miksipä ei?
Ihminen oli käynyt luonamme ennenkin.
Hetken ajan.
Hänen vierailunsa toi meille iloa.
Odotimme vuosia toivottaaksemme muita tervetulleiksi Tonttuvaaraan -
ja kohdellaksemme kaikkia hyvin.
Nämä miehet osoittivat, että se oli heikkoutta.
Miten niin?
Kyse on tietenkin Pikku-Kipistä. -Kuka on Pikku-Kip?
Kysy hänen vanhemmiltaan.
Kertokaa minulle. Mitä miehet tekivät?
Vastatkaa hänelle!
He veivät poikamme. -He sieppasivat Pikku-Kipin.
Isäni ei tekisi mitään sellaista. -Mutta teki kuitenkin.
Siksi asetuin ehdolle tunnuslauseella "Tontut tonttujen puolesta".
Ei enää huolettomia, höpsöjä juhlia.
Ei enää varomattomuutta.
Ei enää laulamista.
Eikä ollenkaan spikkelitanssia!
Ei ystävällisyyttä.
Ei enää iloa.
Ei enää joulua.
Vartijat, viekää hänet torniin!
Liikettä.
Anna se tänne.
Miika. -Niin.
Häivy, kun vielä voit. -En jätä sinua.
Emme tiedä, mikä tornissa odottaa. -En jätä… Mitä siellä on?
Ehkä kidutusta, silpomista tai kuolema. -Mikä tuo on?
Nikolas! -Miika!
Hän salakuljettaa hiirtä. -Liikettä! Nyt olet omillasi.
Tuosta ovesta.
Minne te viette minut?
Mene sisään!
Jos vain etsitte isäni, hän selvittää kaiken.
Se on totuus.
"Se on totuus."
Et tiedä mitään totuudesta.
Kukaan ei tiedä.
Yksinäinen sydämeni todistaa sen.
Oletko sinä tonttu? -Ällöä. Olen keiju.
Totuuskeiju.
Valehtelet. Ei sellaista ole.
En voi valehdella. Olen totuuskeiju. Siksi joudun aina vaikeuksiin.
Ja koska räjäytän muiden päitä.
Mitä?
Livautan hulipinlehden suuhun ja 12 sekunnin päästä räjähtää.
Minun on löydettävä isäni. Voitko auttaa?
Voisin, mutta en halua.
En koskaan valehtele. Isäsi pelastaminen ei kuulosta hauskalta.
Entä Pikku-Kip? Mitä tiedät hänestä?
Hänellä on hassu nimi. Ihmiset sieppasivat hänet.
Se on väärinkäsitys. Isä voisi selittää kaiken.
Tylsä ajatus. Hyvä, että olemme lukkojen takana.
Pidä kiinni. -Mistä?
Sanon niitä paukuiksi.
Ei yhtä hyvä kuin hulippi, mutta toimii oikeissa käsissä.
Miksi teit noin? -Herättääkseni peikon.
Minkä peikon? -Sen, joka on takanasi.
Poksauta ensin pää, ime siitä mehut ja jatka sitten varpaisiin.
Oletko hullu? -Anteeksi, en voi sille mitään.
Voisitko auttaa?
Luulin, että puhut aina totta.
Säästän viimeisen hulipinlehteni erityistarkoitukseen.
Tämä on erityistä. Minut syödään!
Hyvä on.
Ota tämä!
Tunge se suuhun!
Kymmenen,
yhdeksän, kahdeksan, seitsemän, kuusi…
Ota kädestä.
Kolme, kaksi…
Me lennämme!
Oletko ollut tekemisissä taikuuden kanssa? -Minulle tehtiin rimikkiloitsu.
Rimikki on tylsä tonttutaika. Se toimii, jos ajattelee kauniita.
Ajattelin kaikkea, mitä rakastan. Äitiä, isää ja Miikaa.
Kuka on Miika? -Hiirikaverini.
Hauskaa! En olekaan räjäyttänyt hiirtä.
Mitä nyt tapahtuu? -Taisin pilata hetken.
Ajattelen kauniita. -Minä ajattelen kuollutta hiirtä.
Nyt minäkin ajattelen sitä!
Missä he ovat?
Tulkaa nopeasti! -Liikettä!
Vauhtia. -Pois tieltä!
Onko heitä nähty?
Tule. -Miksi?
Missä he ovat? -Huhuu! Täällä ollaan!
Mitä sinä teet? -He ovat katolla.
Ei! Mitä jos olisit vaiti? -Kunpa voisinkin.
Arvaa, moniko haluaa totuudenpuhujan ystäväksi?
Ei kovin moni. -Ei yksikään, ihmispoika.
En jaksa nimitellä sinua ihmispojaksi, vaikka oletkin sellaisen mallikappale.
Ei ole varaa torjua ystäväehdokkaita.
Uusi ystävä, miksi kutsun sinua?
Äiti kutsui minua Jouluksi, muut Nikolakseksi.
Ihmiset ovat vaarallisia eläimiä, joihin ei voi luottaa.
Mitä tekisimme, jos näkisimme ihmisen?
Aivan oikein.
Sinun on pakko auttaa minut pakoon. -Oikeasti ei ole pakko.
Velvollisuuteni on suojella oppilaita pahantekijöiltä,
kuten Pikku-Kipin sieppaajilta.
Ole kiltti.
Jos autat minut pakoon, tuon Pikku-Kipin takaisin Tonttuvaaraan.
Avatkaa ovi! -Se on totuus.
Avatkaa! Tämä on käsky!
Taaemmas! -Miksi?
Vauhtia!
Mene! Tuo Pikku-Kip takaisin!
Juuri noin!
Onko täällä ihmisiä?
Saisinko poistua?
Entä sinä? Oletko ihminen? -En.
Kaikki hyvin.
Katsokaa kaikista taloista!
Tänne päin.
Tänne. -Tarkastetaan kello.
Nikolas! -Ei hätää. Tunnen tämän poron.
Kiitos, Nuusa. Minullakin oli ikävä sinua.
He ovat tuolla! -Voi ei.
Löysimme heidät! -Mennään.
Ota kiinni! -Mennään!
Mene, Salama. -Pois tieltä!
Onnea, haiseva makkara!
Nikolas! Täällä!
Miika!
Minulla oli ikävä sinua. -Minäkin ikävöin sinua.
Tässä on totuuskeiju. -Kuka?
Ei! Älkää antako hänen paeta!
Aika iso keijuksi.
Anteeksi mitä? -Ei nyt.
Onko tuokin uusi ystävä?
Pysäytä hänet!
Tänne päin, Salama.
Hän sai minut! -Kumarru!
Sinne jäi! -Melkein perillä.
Voi ei. -Nyt jäitte nalkkiin.
Alas poron selästä!
Ajoimme heidät nurkkaan. -Saartakaa.
Heitä on kaikkialla. -Hyvä.
Rinki tiukemmalle! -Alas!
On uuvuttavaa olla näin voimakas.
Seis!
Niin?
Saadaanko hänet kiinni?
Mitä sanoit? -Kuoleeko hän?
Älä kerro lisää, jos niin käy. -Emme kestäisi sitä.
Kestäisitte kyllä.
Kestätte mitä vain, koska olette jo kestäneet kaiken.
Nikolas oli saarroksissa.
Tontut tukkivat kaikki reitit.
En voi jäädä kiinni. -Onneksi minulla on temppuja hihassa.
Tempuilla tarkoitan räjähteitä.
Mitä? -Napatkaa heidät!
Tassut korville. -Miksi?
Alas!
Mene, Salama! -Varokaa!
Portit! -Kyllä, Vodal-muori.
Seis! -Emme selviä.
Mitä sinä teet? -Pidän portin auki. Mene sinä.
En ilman sinua. -Mennään vain.
Menkää! -Eteenpäin.
Mene jo. Tästä lähtee kova ääni.
Napatkaa heidät!
Mene etsimään isäsi!
Se räjähtää!
Mennään, Salama. -Älkää päästäkö häntä!
Ottakaa hänet kiinni! Mitä te teette?
Ystävykset etsivät koko päivän -
jäätyneillä vuorilla, joilla ja järvillä.
Nikolas toivoi löytävänsä isänsä laajan erämaan keskeltä.
Sitten selviäisi, mitä kadonneelle tonttulapselle tapahtui.
Savua.
Miika. -Niin.
Katso tätä. -Lanka. Tiedätkö, mihin se johtaa?
En, mutta johonkin sen on johdettava.
Vakuuttavaa.
Pikku-Kip.
Sinua pelottaa. Niin minuakin.
Tulin auttamaan.
Helpoin nappaamani saalis. -Tiedän.
Kuin olisi jäniksen napannut.
Paljon lintuja.
Hän on nopea.
Kunhan sanoin.
Olette kai maistaneet jänistä.
Riippuu siitä, minkä lupauksen pidät.
Lupauksen kuninkaalle vai pojallesi.
Ei enää kauan.
Ole hiljaa tai…
Älä liikahdakaan.
Kuka olet?
Kerro, tai kuolet.
Eksyin metsään. En tarkoita pahaa.
Kerro, mitä aiot, tai ammun nuolen lävitsesi.
Mitä täällä tapahtuu? -Löysin pojan harhailemasta.
Mitä teet täällä? Kuka sinä olet?
Mitä teet täällä? -Kuka olet, poika?
Olet Joelin poika. -Missä isäni on?
Nikolas.
Se olet sinä.
Isä.
Miten olet täällä? -Tulin etsimään sinua.
Et kertonut, että sieppaatte tontun. Piti vain etsiä todiste Tonttuvaarasta.
Mikä olisi parempi todiste kuin oikea tonttu?
He pakottivat sinut. Sano, että he pakottivat sinut.
Se on omaksi parhaaksemme. -Ei.
Kuningas pyysi toivoa. Mikä tässä on toiveikasta?
Palautetaan tonttu Tonttuvaaraan.
Takaisin kotiin.
Tontut ilahtuvat.
Saatatte jopa saada palkkion.
On parempi olla hyvä kuin rikas.
Parempi kuin mikään.
Jos olet unohtanut sen, olet unohtanut äidinkin.
Vien sinut turvaan, Kip.
Pois tieltä. -Hän on poikani.
Hän yrittää auttaa tontun pakoon.
Sidotaan sitten hänetkin. -Isä.
Niin, ettei hän pääse pakoon. -Isä!
Hiljaa!
Hyvä on. Sitokaa hänet.
Sitokaa porokin. -Isä!
Isä, ole kiltti!
Isä!
Salama! -Rauhallisesti!
Jättäkää se rauhaan! -Pidä kiinni!
Jos satutat ystävääni, puren sinua silmään.
Opetit hiiren puhumaan! -Niin opetti. Hän on mahtava.
Älä katso minua noin. Teen parhaani. -Tämäkö on sinun parhaasi?
Ihmisestä oppii paljon, jos he ensi kertaa tavatessa yrittävät…
Ole vaiti.
…murhata kirveellä.
Pysy aloillasi. -Mitä sinä teet?
Tulet mukaani. -Eikä. Miksi tulisimme?
Hei, Nikolas!
Oli typerä ajatus tulla tänne.
Mutta olet poikani, ja pidän aina puoliasi.
Miksi sinä hymyilet?
Sinussa on sittenkin hyvää.
Tule, Pikku-Kip.
Tehdään näin: vie Kip poron kyydissä Tonttuvaaraan.
Sitten jatkat etelään, etkä pysähdy ennen mökkiämme.
He pakenevat. -Mene!
He pääsevät pakoon!
Herätkää! -Nikolas.
Vauhtia! Joel! -Mene!
En ilman sinua. -Vauhtia!
Kaikki ylös! Liikettä!
He karkaavat. -Heillä on tonttu.
Joel! Nikolas!
Tällä kertaa en ammu ohi!
Vauhtia, Salama!
Lähemmäs!
Joel, meillä oli sopimus!
Älkää päästäkö heitä karkuun!
He pakenevat!
Juoskaa! Joel!
Tarvitsemme vauhtia!
Salama, tarvitsemme vauhtia!
Nikolas, edessä!
Anna mennä, Salama! Sinussa on taikaa!
Juuri noin! Sinulta se sujuu!
Olen vain painolasti! -Onnistuimme melkein! Vauhtia!
Lennä, Salama! Lennä!
Ei, isä! -Rakastan sinua, Nikolas.
Ei, isä! -Sinulla on paljon hyvää annettavaa.
Parempaa kuin mikään muu. -Isä, ei!
Isä, ei! Isä!
Isä, ole kiltti!
Isä, ei!
Isä!
Kamalin kuulemani satu. -Ei se ole vielä loppu.
Ei tästä voi seurata onnellista loppua. -Ei tarvitsekaan.
Onni ei ole pakollista, eikä mikään lopu koskaan.
Hauskaa joulua vain kaikille.
Mutta Meiju-täti. -Mitä asiaa, Moppe?
Nikolas parka.
Aivan. Hän koki kauheaa tuskaa.
Suru on rakkauden hinta,
ja se on sen arvoista.
Nikolas,
otan osaa.
Nyt Nikolaksen oli aika tehdä oikein -
ja palauttaa Pikku-Kip kotiin Tonttuvaaraan.
Kuulehan.
Pidät varmaan isääni pahana, mutta oli hänessä hyvääkin.
Ihmiset ovat monimutkaisia.
Tonttuvaaran kadut olivat autiot.
Ei tontun tonttua.
Harkers-muori,
tuomitsen sinut karkotettavaksi rikoksista tonttukuntaa vastaan.
Voit rangaista meitä, muttet voi viedä maata jalkojemme alta.
Tämä on kotimme. -Riittää!
Karkotan teidät kaikki.
Et voi tehdä niin. -Tein juuri.
Ette voi vaarantaa turvallisuuttamme ja häiritä eloamme.
Unohditteko jo Pikku-Kipin kohtalon?
Kysykää häneltä itseltään.
En aio pitää suurta puhetta.
Siinä kaikki.
Jos Pikku-Kip on elossa,
niin toivokin elää.
Hetki.
Laskekaa hänet alas.
Hip hip hurraa Kipille! -On sopeuduttava.
Hetkinen! Käsken teitä!
Mitä hän sanoi? -Ei vielä mitään. Hän vain koputti.
Aika jännää silti.
Mitä nyt?
Kultaseni!
Anteeksi, äiti. -Puhutaan sitten, kun isäsi tulee kotiin.
Taisit löytää isäsi.
Kuulehan.
Elämässä ainoa yksinkertainen asia on totuus.
Mutta totuus voi satuttaa.
Haipuuko kipu koskaan?
Ei.
Voisitko valehdella edes kerran? -Sen kanssa oppii elämään.
Ja siitä saa voimaa.
Se on totuus.
En oikein ymmärrä, miten teit sen.
Kerro vielä kerran…
Pelastit lapsemme.
Kuka vain olisi tehnyt sen. -Mutta sinä teit.
Älä ole sankari. Ota voitto.
Olemme vain hyrräntekijöitä. -Hän on liian vaatimaton.
Heidän hyrränsä ovat erinomaisia.
Kiitokseksi tarjoamme parhaat tuotteemme.
Minulla oli yksi lelu.
Naurisnukke.
Äiti teki sen minulle. -Surullinen tarina.
Hän söi sen. -Kaikki katuvat jotain.
Vain yksi lelu.
Sen kanssa olo oli hyvä ja rakastettu.
Lapsi ei tarvitse enempää.
Hetki. -Mitä nyt?
Voisitteko tehdä näitä lisää? -Totta kai.
Kaikki käy. Kimaltavat, pinottavat ja vedettävät lelut.
Lainaan tämän verhonkin. -Aiotko siepata tontun?
En, vaan jotain parempaa. -Avaammeko verhokaupan?
No niin. -Aikaa ei ole paljon!
Eikä juustoakaan. -Mikset sanonut?
Minä teen juustoa. -Tule vaimokseni.
Ei huolta, minä käännän ratasta.
Pyörä menee kylkeen.
Se on täydellinen.
Hyvin menee. Jatkakaa vain.
Hienoa. Kiitos.
Ei ihan nappiin. Uudestaan.
Olen nähnyt pahempaakin.
Kiitos. -Kunpa näkisit tämän, äiti.
Juuri tällaista sinä toivoit.
Viisi minuuttia aikaa!
Viisi minuuttia! -Vasta maalattu.
Sininen on rauhan väri, punainen ilon,
vihreä ihmetyksen ja keltainen kutittaa silmiäni.
Pidätkö siitä? -Onko se vähän räikeä?
Se on täydellinen. -Hieno.
Poro ei ohjaa itse itseään. -Aika on koittanut. Pitää mennä.
Hauskaa joulua!
Ota tämä. -En minä.
Olet nyt yksi meistä.
Et voi edustaa Tonttuvaaraa huonoissa kamppeissa.
Olet heille esikuva.
Meille kaikille.
Etkä vain oudon pituutesi tähden.
Mene vain. Tonttuvaara on nyt kotisi.
Ole meille kunniaksi.
Tässä on kaikki.
Kiitos kaikesta. -Turvallista lentoa.
Me jatkamme tästä. Nähdään pian. -Luotamme siihen.
Seis!
Ihminen ei saa poistua Tonttuvaarasta.
Ehkä hän toi tonttulapsen takaisin.
Hip hurraa.
Mutta mitä yksi poika merkitsee koko yhteisön kannalta?
Emme saa sokaistua saavutuksistamme, tai voimme menettää kotimme.
Kulttuurimme.
Ei voi olla.
Poika,
mistä sait tuon riipuksen?
Mistä sait sen?
Äidiltäni.
Hän piti sitä aina.
En uskonut näkeväni sitä enää.
Kauan sitten -
kyläämme tuli ihmistyttö -
väsyneenä ja eksyksissä.
Annoimme hänelle suojan.
Hän oli lämmin, hellä ja täynnä toivoa.
Hänestä tuli ystävämme.
Minun ystäväni.
Kunnes lumi suli, ja hän palasi kotiinsa etelään.
Taskut täynnä suklaata.
Sinnekö suklaani menivät?
Dimelza, muistini mukaan -
sinä rakastit ihmisiä enemmän kuin muut.
Hän lähti sanomatta sanaakaan. -Ei hän unohtanut.
Äiti kertoi minulle Tonttuvaarasta joka ilta.
Hän kantoi sitä mukanaan.
Lumi.
Kutsuimme häntä Lumiksi. -Lumi.
Tyttö, joka tuli, muttei voinut jäädä.
Näen hänet.
Näen hänet sinussa.
Äidin mukaan Tonttuvaara oli toiveikkain ja onnellisin paikka maailmassa.
Sitä sen pitäisi ollakin, etenkin jouluna.
Se oli lempinimeni.
Hän kutsui sinua Jouluksi.
Meillä on aikaa ennen suurta päivää.
Tehdään siitä paras ikinä.
Oletko valmis? -Synnyin valmiina.
Taisit tarkoittaa poroa.
Nopeammin, Salama!
Nähdään pian, ystävä!
Hauskaa lentomatkaa, Joulu-ukki!
Tuolla, Salama!
Taisin nyrjäyttää häntäni. -Kuka sinä olet?
Mitä säkissä on?
Toivoa, taikaa ja ihmeitä.
Vartijat! -Hetki.
Etsitte sitä. Jotain, mikä sytyttäisi kipinän.
Ai se.
Olen luopunut ajatuksesta.
Näytille tuotiin vain hevosia, joiden otsaan oli liimattu sarvi.
Hetki. -Vartijat!
Älkää hokeko.
Ei siellä taida olla ketään. -Katsoisitte edes.
Hyvä on. Näytä sitten.
Ei tämä ole kovin taianomainen.
Miten se toimii?
Aloitetaan täältä.
Saako kuninkailta nostoapua?
Tältä saa.
Miten pääsitte sisään?
Entä nyt? -Katsokaa tätä.
Nikolas näytti kuninkaalle, ettei kyse ole lahjoista.
Vaikka ne ovatkin upeita.
Kyse on siitä, mitä niiden takana on.
Tässä on yksi.
Annamme, mitä voimme. Se osoittaa, että välitämme.
Siten jaamme ilon.
Ilosta voi kasvaa toivo.
Talo kerrallaan toivo leviää koko maahan.
Pyysin jotain uutta.
Toitkin jotain, minkä olimme unohtaneet.
Kiitos.
Onnea vain. -Heippa.
Minne luulet meneväsi? -Työni on tehty. Joten…
Tehtykö?
Annoin ajatuksen ja näytin, miten se toimii.
Minun on nimettävä joku tehtävään. -Hienoa.
Milloin voit aloittaa?
Tuskin tunnen sinua,
mutta rakastamisen ja rakkauden äärettömän ilon ansaitset sinä.
Sitä paitsi se on vain yksi päivä vuodessa.
Mikä annetaan nimeksi?
Helppo juttu. Nikolaksen ja puhuvan hiiren Miikan päivä.
Onko muita ideoita?
Tiedättekö, kenelle taika tekisi hyvää? -Kenelle?
Rosvo! -Tule!
Rosvo!
Murtovaras! -Mennään!
Hei, Charlotta-täti! Minä tässä, Nikolas.
Lennän porolla, ja hiireni osaa puhua. -Terve!
Toimme ystävämme, kuninkaan. -Tervehdys!
Hei.
Tulin vain kertomaan, että taika on totta. -Niin on.
Tasku. -Katso taskuusi.
Kiitos, Nikolas!
Säkki oli melkein tyhjä leluista,
mutta Nikolaksen seikkailu oli vasta alussa.
Ja niin kuningas, hiiri, poro -
ja poika nimeltä Joulu katosivat taivaan pimentoon.
En tajua. -Ehkä ensi vuonna.
Yksinkertaista. -Kyllä minä keksin.
Nyt tajusin.
Kertoisitko pian toisenkin tarinan?
Aina, kun tarvitsette tarinan. -Miten olisi huomenna?
Mitä te teette? Teidän pitäisi olla nukkumassa.
Annetaan ensi vuonna Joulu-ukin tehdä tehtävänsä.
Miten olisi… -Isä.
En minä…
-Näin on aina.
Pimeinkin yö päättyy.
Aurinko nousee, ja jouluaamu koittaa.
Silloin voi tapahtua mitä vain.
Minä…
Äiti olisi tykännyt tästä.
Hän ei tule koskaan takaisin.
Ei niin, mutta te olette nyt paras muisto hänestä.
Meiju-täti. -Niin?
Alkoiko joulu oikeasti noin?
Totta kai. Minähän en koskaan valehtele.
Tekstitys: Aino Tolme