Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Ještě pět minut.
Dobré ráno, Jezevče.
- Ahoj, zlato. - Dobré ráno.
Vstávej, zlato.
No, Jezevče…
Škoda, chtěla jsem tě pozvat na smažené tortilly se zelenou omáčkou.
S lahodnými vajíčky po motulsku.
Asi ale budu muset pozvat Milu.
Taky jsem ti chtěla dát...
pár polibků na dobré ráno,
udělat na krku svého jezevečka pár cucfleků...
No tak nic. Asi to dneska to nevyjde.
Ne!
Ne, nelechtej mě!
- Ne, lásko, prosím! - Co je?
Dneska mám schůzku. Dost, vstávej.
- Ne, počkej. - Co je?
Už nevím, co mám dělat.
Uklidni se, zlatíčko.
Zlato, vzpomínáš si na Valentinu Reinu?
Ředitelku Institutu pro ženy?
- Jo. - Jasně že jo.
Je těhotná.
Už zase?
To je skvělý, ne?
Nemá už tak 26 dětí?
- Čtyři. - Já bych nezvládla ani jedno.
- Stačí si to zorganizovat. - To není pravda.
Je. Vy ženy v sobě navíc máte mateřství zakódovaný.
Jo, jasně.
- Jo. - Jasně, jako ta žena tam vzadu.
- Zlato… - Koukej, má to v sobě.
- Hej… - Jen se na ni podívej.
Co když to není chřipka, ale nějaký zabiják?
- Jak jako zabiják? - Smrtící vir.
- Ale ne... - Neboj, broučku.
Teď si představ tohle krát čtyři.
Chudinka, potřebuje zachránit.
- Jdu na to. - Ne, tak jsem to nemyslela.
- Budu boží táta, koukej. - Ne...
- Zdravím. - Alejandro!
- Klid, lásko. - No tak!
Pardon. To je trapas.
Máte roztomilý dítě. Jak se jmenuje?
Alaia.
- Takže holčička. - Alejandro…
Můžu?
- Já to s dětma umím. - Dáte mi občanku?
Mohl byste ji unést nebo...
- můžete být zločinec. - Stačí řidičák?
- Klid. - Klid, to byla jen legrace.
No jo, to nic. Nic se neděje.
- To nic. - To proto, že on je v klidu.
- Tady máš kafe. - Díky.
Jak to můžeš pít bez cukru?
Ne, Laurito!
Ne. Co jsme si řekli? Ty jsou nedotknutelné. Posvátné.
- Jen jsem je oprášila. - Proč?
Podívejte, tohle je limitovaná edice z roku 1982.
Tak mám je oprášit, nebo ne?
- Ne. Proč byste to dělala? - Dobře.
Díky, jste moc hodná.
- S dovolením. - Běžte.
- Zdar, kámo. - Jak je?
Nic moc. Mussolini furt otravuje. Co nejdřív chce návrh tý kampaně.
Já vím, kámo. Dokonce se mi o ní zdála noční můra.
Jo, zdálo se mi, že jsem v avantgardní reklamě a mám modré období,
když vtom za mnou přišel vzteklej Mussolini a kousl mě.
A pak jsem se vzbudil.
Jo, roztřesenej strachy.
Musí být hrozný být jí, co? Nebýt milován, nikoho nemilovat...
Když nemiluje nikoho kromě toho svýho psa...
Proč myslíš, že nemá děti? Nechtěla, nebo...
Hele, některý ženy prostě nechtějí obětovat svoji krásu a talent,
- jen aby byly zapomenuty, víš? - Cože?
Mají pocit, že se svět neobejde bez jejich mimořádný inteligence.
Jak to jen říct? Jo, že je svět potřebuje.
Jasně, jako Ceci, moje žena.
Taky nechce žádný děti, stejně jako Sylvia.
Hodně jsme o ní mluvili. Obdivujeme ji…
- Už dost. - Jé, Sylvie. Nevšiml jsem si vás.
- Řešili jsme… - Nějak moc se vykecáváte, ne?
Brzy oficiálně představíme náš projekt. Musíš se soustředit.
- Jasně, výborně. - A ty, Rafo...
Jestli chceš, abychom ti prodloužili vízum,
připomeň mi, proč jsme tě najali, dobře?
Dobře.
Nepochybně nejlepším projektem
jsou vodní mikroelektrárny v Chiapasu.
Vyžaduje investici 50 milionů dolarů a vynese nám 12 až 14 %.
Nejdůležitější ale je,
že tak budeme mít pozitivní dopad na okolní oblasti.
Nijak nenarušíme ekosystém,
nebudeme spalovat fosilní paliva,
ale vytvoříme tak pracovní místa a budeme produkovat čistou energii.
A díky tomu všemu nás lidé budou vnímat jako společensky zodpovědnou firmu.
Zní to dobře, stačí vyřešit tu právní stránku.
Vím, že povolení vydávají. Místní vláda má zájem o soukromé investice.
Výborně, až vás napadne nějaký investor, probereme to.
Oslovila jsem pár potenciálních partnerů v USA
a mají o tenhle projekt zájem.
Pokud ho povede Ceci, my společníci můžeme jít klidně na golf.
Nebo tenis, abyste ušetřili vodu.
Nebo tenis.
Podívejte, tohle je pro naše klienty velká investice.
Tím chci říct, že nepůjdu za správní radou
bez jasné, důkladné a ověřené analýzy
politické, ekonomické a daňové situace v regionu.
Jak jsem vám chtěla říct, Guillermo,
ráno jsem všem rozeslala e-mail
se zprávou o všem, co jste zmiňoval.
Tak já už půjdu.
- Tak co? - Je to boží, kámo.
Jo?
Jako fakt?
Ale ne... tohle je fakt trapné, Rafo.
Tu stejnou reklamu vídáme celý život.
Vy fakt ničemu nerozumíte.
Počkat, o čem to mluvíš?
Je v tom silně feministické poselství.
Vždyť je to o tom, že ženy mohou být tím, čím chtějí, a zároveň matkami.
- Za mě je to fakt revoluční. - Že jo?
Poslyšte, vy feministi.
Fakt revoluční by bylo,
kdyby v té reklamě byl muž,
který by se staral o děti i domácí práce.
Jste fakt roztomilí. Tak zatím.
Ta je fakt radikální.
Má pravdu.
Mizíme.
Ne, nikam. Musíme do toho projektu dát všechno.
Nedovolím Guillermovi,
aby provedl něco, čím pošle můj projekt do kytek. To fakt ne.
Budeme tu do noci?
Já jo.
Ty bys měla polevit.
Tohle není život.
Co produktivnějšího bys mohl dělat?
Dát si pivo, zlato.
Podomácku vařené. Mexické.
Aby mohl pivní průmysl dál zaměstnávat tisíce lidí,
tisíce Mexičanů, a dál podporovat národní ekonomiku.
Zajdi si na pivo, vysloužil sis to.
Bum!
Právě jsem někoho zbouchnul. Dvě šestky.
- Rafaeli! - Cože? Teď jsem to chtěl zahrát.
Hele…
těhotenství není konec světa, ne?
Je to jen konec sexu, romantických dovolených, úspor...
Můžeme naše děti odložit.
To bych neudělal. Dáme je do tomboly.
Kámo, ty bys bez svých dětí nevydržel ani den.
Čtyři černý piva.
- Alicie! - Díky.
Zapomněla jsem ti dát nějaké oblečení po mých dětech.
Úžasný. Díky moc.
- Alicie, kolik je Alanovi? - Rok.
Rok? To je úžasný.
- Už se moc těším, až budu mít dítě. - Jo, pořiďte si ho.
- Promiň, Alicie. - Jo, já bych dítě chtěl, ale Ceci ne.
Jak se má? Dlouho jsem ji neviděli.
Dobře. Však ji znáš, pořád pracuje.
Kdyby pracovala míň, mohli bychom mít větší rodinu, ale...
A proč chceš dítě?
Jak jako proč?
Přece abych ho měl rád, hrál si s ním a díval se s ním na Hvězdné války, ne?
Musíš se o něj ale i starat, vzdělávat ho a krmit.
Kazíš mu to.
Jeden krk navíc bychom uživili.
Dáte si ještě něco?
- Ne. - Díky.
- Tak díky. - My děkujeme.
Jsi v pohodě?
Jo, proč?
- Nic. - Já to vzdávám.
Zamítnuto, ale není to tou kartou. Nejde signál.
- Mám to zkusit znovu? - Buď tak hodná.
Alicie, kolik ti je?
Osmnáct.
Osmnáct?
Skoro osmnáct. Nikomu to ale neříkej, nebo mě vyhodí.
Neboj, já to nikomu neřeknu.
Jak se staráš o svý dítě?
Kdo ti pomáhá?
Alicie, nemůžeš ho nechávat v kuchyni, může se spálit.
Alane, na tebe vůbec není spoleh, viď?
Ahoj! No pojď ke mně.
Půjč mi ho na chvilku. Už je to dobrý.
Tak už neplakej.
S dětma ti to jde.
Že jo?
- Jo. - Mám to v sobě zakódovaný, že?
Hotovo.
- Tady máš kartu. - Díky.
Koukej.
Tady máš dýško.
Proč tolik?
No, abys mohla Alanovi něco koupit.
To nic.
Děkuju.
Není zač.
Hele, kdybys potřebovala hlídání… zavolej.
Tady máš moje číslo.
Zavolej, jo?
- Dobře. - Ahoj, Alane!
Měj se.
- Řekni pápá. - Pá.
- Tak ahoj. - Pápá.
- Zatím. - Pápá.
Viděl jsi to?
Dobré ráno, zlato.
Dobré ráno, lásko.
Vypadáš tak hezky, když se probudíš.
To není pravda.
Zvlášť když jsem celou noc pracovala.
Miluju tě i s kruhy pod očima.
A já tě miluju přesně takhle. Jako ospalého fešáka.
Poslyš…
Nepořídíme si dítě?
A když nepořídíme?
- Ale no tak! - Ne.
Buclatýho prcka na mazlení a okusování.
Ne, žádný okusování nebude.
- Tak ho můžeš třeba kojit. - Ne, kojení taky nebude.
Ne, náš vztah je perfektní tak, jak je.
- Už jsme to probírali. - Kdy?
Nic takovýho si nevybavuju.
- Pojď dál, Cecilie, posaď se. - Dobře.
Mluvte, pane Gonzalo.
Skvělá práce, blahopřeju. Ty vodní elektrárny schválili.
Děkuji. Strašně moc vám děkuji.
Jsem moc rád, že máš radost. Zasloužíš si to.
Děkuju.
Cecilie…
Víš, proč jsem neměl děti?
Protože byste neměl na založení firmy, kdybyste investoval kapitál do školného?
Ne.
Ne, nemohli jsme s manželkou mít děti.
Celý život toho lituju.
- Omlouvám se. - A tak…
- Ano? - …mě dobře poslouchej
- a rozmysli si, co odpovíš. - Ano.
Brzo půjdu do důchodu.
A nemám děti, které by zdědily firmu.
Možná mi můžeš pomoct najít člověka, kterému bych ji mohl předat.
Jistě, pomůžu vám. Můžu vám navrhnout pár jmen.
To ne.
Ne?
A co ty, Cecilie?
Co třeba ty?
Kde se vidíš za pět let?
Já…
Vidím se…
tamhle, pane Gonzalo.
Výborně. V tom případě toho spolu musíme hodně probrat.
- Dobře. - Můžeš to považovat za oficiální nabídku.
Detaily doladíme později.
- Ve tři máme videokonferenci. - Jdeš právě vhod, Guillermo.
Zrovna jsem Cecilii navrhoval, že by to tu po mně mohla převzít.
A ano.
Má zájem.
To je skvělé.
Takže teď se, Ceci, dozvíš, jaké jsou náhlé služební cesty.
Ano, to už dobře vím.
A budeš ochotná se přestěhovat do jiné země, kdyby to bylo nutné?
- Samozřejmě. - Dobře, to probereme později.
Jen jsem chtěl zjistit, jestli má zájem.
Tak výborně.
Teď už jen stačí, aby nám to příště odsouhlasila správní rada.
Ceciliiny výsledky je přesvědčí.
Přesně tak.
Můžeme?
Tak pojďme.
Děkuji.
Takže ses rozhodl.
Drahoušku.
Zlato!
Musím ti něco říct.
Ty tak dobře chutnáš.
- Zlato? - Copak?
- Pořád na to musím myslet. - Na co?
Že chci dítě.
- Alexi! - Co je?
A já chci byt na Manhattanu,
milion dolarů a světový mír.
Ne, já to myslím vážně.
To já taky. Lepší chvíli sis vybrat nemohl.
Kdykoli to chci probrat, nehodí se ti to.
Zvlášť ne teď.
Dohodli jsme se, že jednou dítě mít budeme.
Dohodli jsme se, že jednoho dne si jedno pořídíme,
ale ne teď a ne v bližší době.
Však jasně.
Vždyť ono bude lepší počkat, až nám bude 40,
utrácet za léčbu neplodnosti a doufat, že naše dítě bude zdravé.
To už přeháníš.
Promiň, ale…
Zlato, pořád jsem moc mladá. Mám spoustu plánů.
Dítě? Teď?
Ani náhodou. Mám toho teď moc.
Pomáhal bych ti.
Nejde o to pomáhat, ale o to chtít.
- Přesně, a já chci! - Ale já ne.
Proč ne?
Zlato…
netlač na mě, prosím.
Víš, jak dřu, abych dosáhla toho, co chci.
A už to mám na dosah.
Chápeš?
Tak to zabolelo. Takže…
já ke tvým plánům nepatřím?
- No tak, nepřekrucuj to. - Ne, já to myslím vážně.
Podle mě věnuješ až moc času práci a málo nám dvěma.
- To není pravda. - Je.
- Podle mě ne. - Ale je.
Podle mě není!
Podle mě práci věnuju tolik času, kolik je třeba.
- Kolik je třeba? - Jo.
Navíc nepřestanu pracovat, ani když děti mít budeme.
- Fajn. - Fajn.
Dáš si večeři?
Nemám hlad, díky.
Tohle je za společníka.
Ještě to není oficiální.
Jsi nejlepší, takže to místo dostaneš.
- Co na to Alex? - Věřila bys, že jsem mu to ještě neřekla?
Proč ne?
Protože je posedlý tím, že chce být táta.
- To je skvělá zpráva. - Ne, to teda není.
Furt kňourá jako malý kluk.
„Mami, koupíš mi štěně? Budu po něm sbírat hovínka. Přísahám!“
A nakonec se o všechno stará máma.
Podle mě je planeta přelidněná
a nikdo by už nikdy neměl mít děti. Tečka.
Co se mi to tu snažíš říct?
Pro tebe už je pozdě. Ty už ho vrátit nemůžeš.
- Další si ale nepořizuj. - Hraješ?
Popravdě si myslím, že mít rodinu a oddat se
snaze vychovat dobrého člověka je pro svět dobré.
Ty třeba můžeš dělat skvělý chleba a já skvělý děti.
Já se ale neprovdala za croissant.
- A cupcaky nejsou moje děti. - Jsem snad provdaná za croissant?
- Ne, jsi Fernandova žena. - Jestli mě vnímáš takhle, jsi kráva.
Mně je to fuk, žiju přesně tak, jak jsem chtěla.
A o to přesně jde.
Ty máš rodinu, protože jsi ji vždycky chtěla.
Ale já ne.
Ani jsem se přece nechtěla vdávat.
Vzala jsem si Alexe, protože to chtěl.
Dneska slavíme naše třetí výročí a šťastnější už být nemůžu.
Ale…
Nevím, jestli chci děti.
Ty je nebudeš chtít nikdy?
Nevím.
Ahoj, zlato.
Ahoj, kotě.
Můžeme si promluvit?
Jo.
Nejdřív si ale otevři dárek.
Co je?
Všechno nejlepší k výročí! Otevři to.
- Tobě taky, lásko. - Jasně.
Tys mi něco koupil.
- Ne, vyrobil jsem to. - Kecáš.
- Fakt, podívej. - Dobře, raz, dva, tři.
To snad ne! To je úžasné!
Vážně? Líbí se ti?
Je to úžasné, zlato. Jak můžeš být tak talentovaný a takový fešák?
Odpustíš mi?
- Co? - Nic pro tebe nemám.
- To neřeš. - Zapomněla jsem.
Můžeš mě někdy vzít na večeři nebo tak něco, ne?
Možná jsem ti ale dole nechala malé překvapení.
Cože?
Na těchhle kolech jsme ten nejtrapnější pár v Mexiku.
Dáme si závod!
- Byla přece ve výprodeji. - Jasně, zlato.
Tady máš, zlato.
- Je v tom chlast. - Výborně.
- Lásko… - Jezevče…
- Copak? - Ty první.
- Ne, ty. - Ne.
- Mluv. - Ne, ty první.
Dobře.
- Ne, tak já. - Co…
Tak povídej.
Jen mě napadlo, že…
- Co? - Že by to kolo
vypadalo skvěle, kdyby na něm byla dětská sedačka, nemyslíš?
- Zlato, no tak! - Co je?
Proč to nedokážeš pochopit?
Nejsem připravená.
Zlato, na to nemusíš být připravená.
Ženy mají vrozený talent, co se aktivuje, když se stanou matkami.
Nic tak sexistickýho jsi ještě neřekl.
- Nic. - Poslouchej…
To je, jako bych si myslela, že chlapi musí mít rádi fotbal.
- Já mám fotbal rád. - To není…
- V jakém týmu hraje Chicharito? - No…
- Ve Winchesteru? - Ne.
- V Rochesteru? - Kdysi hrál v Manchesteru.
- Skoro jsem se trefil. - Ne.
Celé dny se ti snažím něco říct, ale ty mě nenecháš.
A já chci být táta, ale ty mě nenecháš.
Jezevče,
- proč se chceš hádat? - Ale ne.
- Vždyť slavíme naše výročí. - Já vím, nechci se hádat.
- Takže? - Chci dítě s úsměvem, jako máš ty.
- To mi nemůžeš vyčítat. - Koukej na ten úsměv.
Dobře, už mlčím.
Tak jo.
Pan Gonzalo mi nabídl, že ze mě udělá společníka.
Cože? Proč jsi mi to neřekla?
Protože jsi mě nenechal. Furt žvaníš o dětech.
To je skvělý, zlato. Gratuluju.
Díky. Přinese to ale pár změn.
Počkat, jakých změn?
No, budu o trošičku dýl v práci, budu cestovat…
Pokud mě jmenují společníkem, oznámí to ve Valle de Bravo.
- Tak jo. - Bude to super.
Přijedeš, ne?
- No, já nevím… - Ve správném oblečení.
- Cože? - Formálním.
- Jak moc formálním? - V šik obleku.
Šik?
- No tak jo. V šik obleku. - Potřebuju, abys mě podpořil.
Lásko… my budeme navždy spolu. Třeba i v Číně.
Ahoj.
- Ahoj. - Co tady děláš?
Poslyš…
pamatuješ, jak jsi říkal, že mi ho klidně pohlídáš?
- Pamatuju, ale musím… - Musím si něco vyřídit.
Potřebuju, ať mi ho pohlídáš.
Na tři dny.
- Cože? Tři dny? Počkej… - Jo.
- Slíbils to, pamatuješ? - Ne.
- Řekni ahoj! - Ahoj, Alane.
No slíbil, ale teď nemůžu. Mám teď toho moc.
Alexi, prosím.
Fakt ho nemám komu jinýmu dát.
Tak jo, ale je všechno v pohodě?
Jo, jen teď nemám čas na to, abych ti to vysvětlila.
Musím jít, ale budou to jen tři dny.
- Přinesla jsem mu oblečení. - Dobře, tak jo.
Děkuju. Fakt ti moc děkuju.
- Počkej… - Budou to jen tři dny, slibuju.
Jen tři dny. Víc ne. To zvládneš.
Ahoj. Takže…
Kam tě jen schovám?
Ahoj.
- Dneska žádný kafe? - Promiň, dneska ne.
No čau.
- Ahoj. - Ty se stěhuješ?
- Cože? Ne, to jsou podklady k práci. - K práci?
- Jo. - Taková bedna?
- Víš… - Pohnula se.
Cože? Ne, nepohnula.
Pohnula se, kámo!
- Ne, já nic neviděl. - Co tam máš?
- Ticho! - Tak co?
- Seď! - Co tam máš?
Ne, přestaň!
Co to je?
Co asi? Mimčo.
Tvoje?
- Seš blbej? Je od Alicie, tý servírky. - Aha.
- Mám jí ho na tři dny pohlídat. - Tak jo, lidi.
Víte, kolik mi přišlo mailů k tomu projektu?
Přesně…
nula.
Máte na to do 12:00.
- Takže do práce, jasný? - Jasný.
- Dobře.
Co je?
Co budeš dělat?
Jak to myslíš?
No, na tři dny ho pohlídám a pak…
mě Ceci zabije.
Nevím, co mě to napadlo.
Očividně jsi nepřemýšlel.
Co jsem měl podle tebe dělat?
Alicia přišla, vnutila mi dítě a zmizela.
No, podle mě dítěti stačí,
když ho má někdo rád, ne?
Ceci to určitě pochopí.
Vlastně… možná přesně tohle potřebuje.
Mít u sebe dítě,
aby se přestala bát, ne?
No tak. Pomoz mi.
- Zesílím hudbu. - Jo.
- Jo, dobrý nápad. - Na plný pecky.
Pustím hudbu, všichni jsme nějací mrtví.
Tak jak to jde, pánové?
- Nepřišel včera instalatér? - Přišel.
Ne, tahle je vůně je moc silná, štípou mě z ní oči.
Skočím pro Lauritu.
Díky.
A kdo zesílil tu hudbu?
Smrdí to tu jak na tý skládce, Gordo de Chochaca.
Myslíš Bordo de Xochiaca.
Jo, na tý. Umírám tu.
- Tak dělej něco. - A co?
Já nevím, cokoli.
Alicia mi dala jen oblečení, nedala mi plínky.
Mám to! Na.
Tady máš.
Zajdi do lékárny pro plínky.
- Sraz na záchodě. - Jo.
- Jak se máš? - Dobře, a ty?
Dobře.
Ty ses nechala ostříhat, viď?
Ne, jen mám culík vepředu.
Hned ti je dám.
- Máme nový organický lubrikant… - Ne.
Ne, potřebuju něco jinýho.
- A co? - No…
Plínky.
Plínky?
- Tys koupil špatné kondomy. - Ne.
- Ne, to ne. - Kupuješ je pro sebe?
Ne, jsou pro kámoše.
Takže ty potřebuješ plenky pro dospělé.
Počkej, vysvětlím ti to. Kámoš má dítě.
Jo aha. A jakou velikost potřebuješ?
Já nevím, pro miminka.
Kolik tomu miminku je?
Jak to mám vědět? Je to prostě mimčo.
Jo aha.
Tak ty oplodňuješ ženský a pak ani nevíš, kolik je tvým dětem.
- Hele, madam… - Neříkej mi „madam“.
No tak si to spočítej.
Kdy ses vyspal s jeho matkou?
K tomu přičti devět měsíců.
A pak si spočítej, kolik měsíců je to ode dneška.
A takhle zjistíš, kolik je tvýmu dítěti.
- Tyhle mu určitě padnou. - Jasně.
Ty vole, to si dělají srandu.
Alexi, záchody jsou mimo provoz, ty kreténe.
Cože? Nebuď blbej, to jsem tam dal já.
Počkej, otevřu ti.
No tak.
To je nechutný. Vždyť to vypadá jak Nutella.
- Podej mi ubrousky, s tímhle to nejde. - Jaký ubrousky? Mám jen plínky.
Tys nepřinesl ubrousky?
Chtěl jsi plínky, tak máš plínky.
Dobře, tak mi jednu podej. Rychle.
- Tady máš. - Na.
Ne!
- Ber! - To je nechutný, kámo!
Pojď sem. To ne, Rafo…
- Co? - Ty jsou pro novorozence.
- Co děláš? - Já nevím. Nic jsi mi neřekl.
Nevyznám se v tom. Fuj! On jí hovínko!
Ne, Alane, hovínko ne!
Ne, počkej. Hovínko… běž.
- Ať ho nesní. - Přines větší plínky!
Ne! Nech toho!
Žena?
Na tvým místě?
Myslíš, že na to má?
A že jí to manžel dovolí?
Než se naděješ, přijde s takhle velkým břichem…
a vykašle se na nás.
Ne, Guillermo.
Cecilia není ten typ, který by sekl s prací.
Je to cílevědomá žena.
A navíc má vizi, která naší firmě fakt pomůže.
Ty máš ve firmě většinový podíl.
Já?
Já bych to všechno na ženský nenechal.
Jsou moc emocionální. Promysli si to.
Promysli?
Zlato?
Zlato!
Tak jdeme.
Ještě nepřišla. Jdeme.
Podívej.
Tenhle pokoj…
je teď tvůj, dobře?
Tady teď budeš bydlet.
Tohle je fakt choulostivá situace, jasný?
Musíš mi pomoct.
Nesmíš vydat ani hlásku,
dokud Ceci všechno neřeknu.
Dobře?
Bezva. Dohodnuto.
Už je doma.
Zůstaň tady, jo? Hned se vrátím.
Ahoj, zlato.
- Proč to hraje tak nahlas? - Je to skvělá hudba.
- Od jedný do 10, jak moc mě miluješ? - Teď? Tak kolem osmi.
Můžeš si ale přilepšit.
Když už mluvíme o ztrácení a získávání bodů…
- No? - Odpustila bys mi cokoli, že jo?
Copak jsi provedl?
Nic.
- Jasně. - Přinesl jsem mimčo.
Cože?
Ztlum to, zlato, sotva tě slyším.
Ne, tuhle část zbožňuju.
Asi jsem nechal zapnutý počítač.
Hned jsem zpátky, počkej tu.
Tak jo.
Ne!
Ne! Cos to udělal?
Cos to udělal? Ne! Musíš počkat, ještě nic neví.
Tak jo, pojď. Pojď sem.
Pojď sem.
Sedni si sem.
To je ono.
Podívej.
Tady máš.
Kvantová teorie, počti si.
Zůstaň tady a ani se nehni, dobře?
Se Snoopym.
Tak jo. Ještě jsem jí to nevysvětlil.
Ještě vydrž. Říkals, že mi pomůžeš.
Prosím, dobře?
Tak jo, už jsem tady.
- Tak jo. - Zlato…
- Copak? - Hele…
Podle mě je důležité…
Ne!
Chci mluvit o naší rodinné situaci.
Super.
Když už mluvíš o rodině…
Hele, nevím, jak ti to mám říct,
ale…
máme tady malýho prcka.
Malý problém.
Nemáme tu nic k jídlu. Musíme zajít na nákup.
- Máme tu jen ředkvičky. - Já vím, zlato.
Fakt bych ráda stíhala zajít na nákup a být dokonalá manželka,
ale mám tolik práce, že to prostě nejde.
Ne, zlato… jsi naprosto dokonalá.
- Nejsem. - Jsi. Až přijde čas, budeš skvělá matka.
Poslouchej…
Přesně o tom jsem s tebou chtěla mluvit.
- Cože? - Kdybych byla neplodná…
- No? - To už bych nebyla dokonalá manželka?
To víš, že byla.
- Super. - Pořád budeš dokonalá
Jo, mohli bychom adoptovat a bylo by po problému.
A co kdybych děti nechtěla nikdy?
Ani adoptované, ani biologické. Prostě žádné.
Podle mě by to bylo sobecké.
Myslela bys jen na sebe, ne na nás.
Ale nebyla. A všichni navíc máme ze svých rodičů trauma.
Já žádné dítě traumatizovat nechci, chápeš?
Ty například svoji mámu nenávidíš.
- To není pravda. - Ale je.
- Není. - Aspoň trochu jo.
Jako chtěl jsem ji vidět na našich školních akcích,
u maturity, u profesní zkoušky nebo na naší svatbě, ale nepřišla.
Protože pracovala.
A já mám teď tolik práce, že nemám čas ani sama na sebe.
No, prostě musíme trávit víc času spolu.
Jo.
Plnit manželské povinnosti.
A popřemýšlet o těch dětech.
Plnit manželské povinnosti?
Jo.
Mít děti?
- Ne. - Proč ne?
Zlato…
Dítě by bylo to nejhorší, co by se mi teď mohlo stát.
- Fakt? - To nejhorší.
- Nejhorší? - Nejhorší.
To byla kočka.
Jak to můžeš vědět?
No… protože mňoukla, ne?
- Ne. - Jo.
Co je?
Cítím, jak se mi svírá hrdlo.
Vidíš? Byla to kočka.
Víme, co s tebou dělají.
- To je děs. - Počkej tu na mě, zajdu se podívat.
- Dobře? - Ale ne, kočka…
Mimi!
Pojď ke mně. Pojď, jdeme pryč.
Jezevče?
Je to kočka.
- Ale ne. - Jo, zahnal jsem ji na gauč.
- Běž do ložnice. - Dobře.
- A zavři se. - Dobře.
A co dál?
- Dám ti vědět. Zavři ty dveře. - Tak jo.
Je všechno v pohodě?
Už ji nesu ven. Pak ti řeknu.
Dobře.
Buď opatrný!
To je hrůza.
Nesnáším kočky.
Řekni: „Můžeme dál, Rafo?“
Ne.
- Ale jo. - Ne.
- Jo. - Ne.
- Nemůžeš nás nechat na ulici. - Teď ne.
- Co? - Teď to nejde.
Uhni.
- Ne… - Vysvětlím ti to.
- Schoval jsem ho před Ceci a pak… - Stůj!
- Zdravím. - Zdravím.
Lorena, Alex.
- Příšera z jezera. - To je roztomilé, to je tvoje?
- Jo, jeho. - Ne, jeho.
- Cože? - Smiř se s tím.
- Ne. - To je tvoje dítě?
- Je. - Není. Fakt.
Tak co to říkáš?
- Ne… - Vždyť ho znáš.
- Hlídám mu ho, když má rande. - Vysvětlím ti to.
- Všechno ti vysvětlím. - Tak mluv!
Víš co? Nemusíš mi nic vysvětlovat. Vůbec tomu nerozumím.
- Vyřešte si to. Já už půjdu. - Promiň.
Počkej, já ani nevím, jak se jmenuje.
Jsi fakt kretén.
Přesně. Takhle zapírat vlastní dítě.
To si děláš srandu.
- Počkej, uvidíme se na tý párty u bazénu? - Jo, jasně.
Párty u bazénu?
Jo, ty debile. Párty u bazénu!
Viděls, jaká to byla kost?
Jo, ale my potřebujeme postel.
Na, podrž to.
CECI PĚT ZMEŠKANÝCH HOVORŮ
- Cože? - To byla Ceci. Na, podrž ho.
- No tak. - Ještě něco?
Řekni: „Prosím, strejdo,“ dobře?
Co se stalo? Čekám tu na tebe.
Ahoj, zlato.
Promiň, měl jsem další hovor.
Máme v práci krizi
a budu muset celou noc pracovat s Rafou.
Jasně, máš pravdu. Práce je práce.
- A jak to teda dopadlo? - Co?
No přece s tou kočkou.
S tou kočkou?
Nechal jsem ji na veterině.
U fakt hodnýho a trpělivýho veterináře.
Tak už spi.
Do prdele, tys ho nadopoval Red Bullem?
Čokoládou.
Tak to byla fakt blbost, Alejandro.
Nezapneme mu telku?
Cože? Ne, víš, že nerad spím se zapnutou televizí.
Záchvat vzteku ti ale nevadí?
Vole, máš snad selektivní sluch?
Potřebuju odpočinek. Živí mě moje nápady,
a když si neodpočinu, nic dobrýho mě nenapadne.
Ty jsi ale citlivka.
Když se nevyspím já, nevyspí se nikdo.
Co to děláš?
Zhasni a přestaň ječet, jinak fakt neusne.
Ječet? Zdá se ti, že ječím, Alejandro?
Jo, zdá se mi, že to celý zveličuješ.
Díky, že to říkáš, protože jsem se pro toho prcka fakt obětoval.
A ty neděláš nic, vůbec mi nepomáháš.
Cože?
Já že ti nepomáhám?
Kdo šel do obchodu pro láhev?
Pro co?
Pro jeho láhev, pitomče. Do tý zimy.
Jo, a já ho přebaloval.
A kdo koupil plínky?
Ty, ale já je platil.
Tak to počkej. To, že dítě živíš, z tebe ještě nedělá tátu.
Tys neuklidil ani jedno hovínko!
A tebe neponížili v lékárně.
Nenechal sis utéct tu nejvíc sexy ženskou na Tinderu.
To všechno jsem udělal pro tebe. A co ty? Tys pro mě neudělal nic.
Hele, prázdnej džbán.
Ani ses neobtěžoval dolít vodu. Je prázdnej.
Proč nedoliješ vodu? Tak ji dolij!
Tak jo.
Tak já tu vodu doliju.
- To se nedá. - Hlídej ho.
- Jo. - Ať tě nevidí brečet.
Neuvidí.
Moc mě to mrzí. Vím, že ty za to nemůžeš.
Za všechno může ten kretén.
Já jen… to je jedno. Hej!
Hej!
- Co chceš? - Hele, už víš, kam ho schováš zítra?
Nemůžeš ho tři dny schovávat v kanclu v proděravěný krabici.
Určitě se pro něj najde lepší úkryt, ne?
Jaký úkryt?
Nech to na mně.
Nejdřív ale dolij tu vodu, nebuď debil.
Až po okraj.
Tak už spinkej, no tak.
- Dobré ráno. - Dobrý.
Jak to jde?
Ahoj, Erico.
Promiň, Jackie, zase žádný kafe.
Jasně, to nic.
Ty vole, to je fuška.
Co to je?
Návrhy materiálů na ekologické obaly.
Jo, k reklamě na plínky.
Aby aspoň ty obaly byly ekologické.
Mám přece dokázat, že vám stojí za to platit mi vízum.
No výborně.
Zdá se, že nakonec nejste úplně k ničemu.
V pondělí ráno chci ale vidět bezchybnou prezentaci.
Ano, jistě.
A pokud kvůli tobě přijdu o klienta, Alejandro, strhnu ti výkonnostní bonus.
- Dobře. - Dobře?
Jo.
- Tak jo. - Dobře.
Zvládli jsme to!
To byl fakt skvělý návrh.
Fakt se mi moc líbí. Je boží.
To byl Rafův nápad. Znáš ho.
Tak se na to podíváme. Páni!
- Ty košíčky jsou super. - Že jo?
Ty jo. Neoškubali jste výrobce, že ne?
- Ne. - Naopak je chceme podpořit.
- Dáš si kafe? - Plínky by se daly sem?
- Jo, přesně. - Jo, asi jo…
- Úžasný. - Inovativní, že?
Víte, jak moc zbožňuju rukodělné výrobky. Vždycky podporuju řemeslníky.
- Dáme snídani? - Kakao?
Ne!
Já věděla, že máte něco za lubem.
To má být co?
To je jako k té kampani?
Nezajdeme do kuchyně? Vysvětlíme ti to, jo?
- Jo. Tak teda v kuchyni. - Jo.
- Bezva. - Super.
Zbláznili jste se?
Pokud Mussolini zjistí, že tady máme dítě, vyhodí vás.
Víte, jak dopadla Amanda, když kojila na recepci.
- Sylvia děti nesnáší. - A všechno živé.
- Ne, nech to být. - Musíš nám pomoct.
- Já? - Schovej ho.
- No tak! - Prosím, nikdo jiný nám pomoct nemůže.
Je to jen na den, zítra už tu má mámu.
Jackie, prosím!
No tak jo.
Musíme o tom ale informovat všechny.
Jak?
Už to mám.
Rozešlu šifrovanou zprávu.
MÁME TU MIMČO. HVÍZDNI, KDYŽ PŮJDE ŠÉFKA. JEDLÉ – ZNIČIT
Ty maličké ztělesnění naděje.
Líbí se ti to? Líbí?
Fakt mě baví být tátou.
- Vždyť ty nic neděláš. - Jak to?
Na tátu se člověk musí vypracovat. Tak makej.
Vždyť dělám všechno dobře. Že jo?
Že dělám všechno dobře? Hej, blbečku…
Na něco se tě ptám.
Co je? Nemám páru, o čem tu žvaníš. Vydrž, chatuju s kočkou na Tinderu.
Skončíš jako osamělej tlouštík s nabarveným hárem, co balí mladý holky.
Ne. Tlustej nebudu.
Jo, to je ono…
- Co to má jako být? - Potřebuju podpis.
Já vím, ale teď nemáme poradu. Co se to děje?
Ustupte, stresujete mi psa.
To nic, zlatíčko.
Gestapo je pryč. Jsme v pohodě.
Jak víš,
naši mezinárodní partneři za dva týdny přijedou
- na každoroční sjezd ve Valle de Bravo. - Ano.
A místo toho, abych naše projekty prezentoval já…
bych chtěl, aby ses toho ujala ty.
Aby tě viděli v akci.
Ano, samozřejmě se toho ujmu.
Děkuji, že jste mi dal tuhle šanci. Nezklamu vás.
Zasloužíš si ji, Cecilie.
Zasloužíš si ji.
Ještě něco.
Pokud to zvládneš,
budeš muset rok bydlet v Hongkongu
a postarat se o naši novou pobočku.
Máme tam naše nejdůležitější klienty.
Během toho přechodu jim musíš být nablízku.
Vadilo by ti to?
Vůbec ne.
Ne, počkat. Mluvíme tu o Hongkongu.
Určitě bude nadšený.
Ty naše zlatíčko…
- Usnul. - Jo.
Sakra, Ceci.
Ahoj, zlato.
Zlato…
hele, hodně jsem přemýšlela o naší budoucnosti.
Chci ti říct něco, co nám úplně změní život.
Páni, to zní skvěle. Tak povídej.
Ne, víš co?
Radši ti to řeknu, až dojedeš domů.
Nebudeš tomu věřit.
Musíme to oslavit, dobře?
Jasně, tak až dorazím, oslavíme to.
Ale dorazím…
až pozdě.
To nic, lásko.
Budu pro tebe mít překvapení. Budeš nadšenej.
Navždy spolu. Třeba i v Číně.
Třeba i v Číně. Miluju tě.
Musíš si toho kluka vzít domů.
Taky si myslím.
Podle mě mi Ceci řekne, že chce být mámou.
Slyšel jsem to na ní. Určitě věří, že nastal ten správnej čas.
No jo, je to fakt super, uvidíš.
Tady je vypínač. Jen abys věděl, kde je.
A tohle je…
dítě?
Alane, Ceci. Ceci, Alan.
A čí je?
Aliciin. Dělá servírku u Cortése, pamatuješ?
A kde má mámu?
Nevím. Mám jí ho na tři dny pohlídat.
Cože? Na tři dny?
Jo.
Co je?
Proč se tak tváříš?
Máš snad stejnou alergii na děti jako na kočky?
Co je?
Takže ta kočka, to byl on?
Byl tu už včera a tys mi to neřekl?
Říkalas, že mít dítě by bylo to nejhorší, co by se ti mohlo stát.
Šli jsme pryč, abys nevyšilovala.
No to bych fakt vyšilovala. Stejně jako teď.
Kdybys mě varoval, než ses tu s ním zničehonic ukázal…
jasně že bych reagovala jinak.
Alane, pomoz mi.
Drahoušku.
Co je?
- Alan říká, že ti vztek strašně sluší. - To není vtipný.
Tak jo…
Proč…
ho nechala tobě?
No…
Proč ses mě nezeptal, jestli by mi nevadilo,
že bychom tu měli na tři dny dítě?
- Prostě jsem ti ukradená. - Cože? Nejsi.
Hele, asi je unavenej, takže…
takže ho uspím a pak si hned promluvíme.
Hned jsem zpátky.
Hej!
Čekám tu na tebe.
Ať tě ani nenapadne…
Tady to voní.
Zbylo i pro mě?
- Pořád čekám, kdy mi to vysvětlíš. - No jo. Ale pšt! Spí.
Co mě pštíš?
Nepšti mě, jasný?
No tak jo.
Co to děláš?
- Co je? Dávám mu mlíko. - Ne.
Studené? Zbláznil ses?
Díky.
Začnu vysvětlovat.
Jeho máma řešila nějakou krizi a neměla nikoho, kdo by jí pomohl.
A proč jsi mi to neřekl?
Myslel jsem, že budeš proti.
A já ji nedokázal odmítnout.
Hele, neboj.
Dneska si ho vyzvedne a všechno bude jako dřív.
- Dneska? - Jo, dneska.
Nic, kámo, neřekla mi ani slovo.
Něco ti tu ale nechala.
Fakt? Hej, opatrně!
- Tady to máš. - Tak jo.
Mrkneme se na to. Hele.
Tohle je pro tebe.
Hele, Mikeu…
- Co když se jí něco stalo? - Nestalo, není to poprvý.
Už mi třeba řekla, že má chřipku, a na týden se vypařila.
Dobrou.
- Čau, Ikere. - Měj se.
- Do háje… - Alexi, už spí.
- Fakt? - Jo.
- Bezva. - Už musím letět.
- Dobrou noc. - Dobrou.
- Hele, zůstal bych tu, ale mám rande. - Jasně.
Poslyš, zašel jsi za tím chlapem z baru? Mluvil jsi s ním?
Jo. Alicia prý nepřišla do práce a nikdo neví, co s ní je.
Snažím se jí dovolat, ale padá to do hlasovky.
Chceš mi říct,
že i když je na světě tolik obětavých matek…
Jsou miliony, prostě hromada matek,
co se za svý děcka rvou, prostě pro ně obětujou všechno…
a ty ses zrovna rozhodl pomoct tý, která svý dítě opustila?
Díky, Rafo. Tohle jsem fakt slyšet nechtěl.
- Tak dobrou. - Dobrou.
V kuchyni je polívka.
Objednala jsem mu z lékárny mast na zadeček
a Karime nám půjčí tašku na plínky. A s ničím jiným už ti nepomůžu.
- Dobře. - Jo a…
poslala jsem ti návod, jak vykoupat miminko.
Jo a ještě to nejdůležitější.
Za pár dní mám tu prezentaci ve Valle. Slíbils, že přijedeš.
Jasně.
Alane, zlatíčko… ty za nic nemůžeš, neboj.
Dobrou noc.
- Zlato… - Co je?
Díky.
Najdu Alicii a vrátím jí svý dítě, slibuju.
- Cože? - Teda její dítě.
- Její dítě. - Její dítě.
- Hezky se vyspi. - OK.
Alan se ptá, jestli bude pusa na dobrou noc.
- Ne, nic nebude. - No tak.
Dobrou, spolubydlo.
Tak jo. Půjdeme se bavit.
Páni.
Podle toho, co mi řekla,
je ze San Luis Potosí.
Její rodiče jsou podle všeho velcí katolíci.
Donutili jí, aby si to dítě nechala.
Z domova ale utekla proto…
že nejsou jen velcí katolíci…
ale taky velcí alkoholici.
Ironie, že? Utekla až sem a jen tu obsluhuje další opilce.
Bez urážky, kámo.
V pohodě.
Nevíš něco o Alanově tátovi?
O tom nikdy nemluvila.
Je to fakt ošklivej příběh.
Na zdraví.
Tak hele…
tohle je kopie její občanky.
Kdo ví, jestli to pomůže. Je falešná, ale je na ní adresa.
Tak hodně štěstí, kámo. Pokud se něco dozvíš, dej vědět.
Pověz, Alane…
říká ti to tady něco?
Dobré ráno.
Tak jsme správně? Bydlíš tady?
Zdravím.
Co chcete?
Bydlí tu Alicia?
Ne, tu já neznám.
Ne! Madam!
Prosím, otevřete!
Madam!
Pojďte dál.
Jdeme.
Jo, jsme správně.
Posaďte se.
Dobře.
Dobrý den.
Přišel jsem Alicii vrátit syna.
Jak jsem říkala, já ji neznám.
Dělá blbou, že jo?
Teda znám.
Pronajímá si to tady a občas se jí starám o dítě,
ale nenechávejte mi ho tu, já už mám dětí dost.
Fakt?
A kde je máte? Ve škole?
Ne, v práci.
Já tu musím hlídat, aby se mi nezatoulala máma.
Tak až se vám ozve nebo až ji uvidíte,
řekněte jí, že za tohle dítě zodpovídá ona a že ho nemůže nechat někomu cizímu.
A že cizím lidem nemůže takhle komplikovat život.
Vezměte si ho.
Ale ne.
Jde o to, že…
že jí ho nějací zdejší grázlové chtěli sebrat.
Proto ho podle mě nechala vám.
Občas si najímají děti, aby pro ně na ulici žebrali.
Něco ale vymyslíme.
Konečně usnul.
No a?
Naprosto jasně jsem to její domácí vysvětlil.
Řekl jsem jí, že ho tady dýl mít nemůžeme.
A co tu teda ještě dělá?
Chtějí ho nějací vykořisťovatelé dětí. Někdo ho musí ochránit.
Vykořisťovatelé dětí?
Zaslouží si rodinu, která ho bude milovat a postará se o něj.
- Že jo? - Jo.
Jasně že jo.
Měli bychom ho dát sociálce, ať ho někdo adoptuje.
Sociálce?
Nic jiného mě nenapadá.
Mají tam pracovníky, co by se o něj postarali.
Ani jeden nejsme na dítě připravení.
Já jsem.
Cože?
Podle mě bychom měli pár týdnů počkat, kdyby se Alicia náhodou vrátila.
- Ne. - A mezitím se o něj budeme starat.
Ne.
Musíme…
Ty musíš…
zavolat na policii, že pohřešujeme jednu slečnu a máme tu odložené dítě.
A udělej to před mou prezentací ve Valle, prosím.
Zlato, chápeš ty,
jak je to pro mě důležité?
Bude ze mě první žena, která bude mít ve firmě takovou pozici.
A pak se přestěhujeme do Hongkongu.
Sbalíme si kufry,
najdeme si byt…
V Hongkongu?
Fakt?
Nabídli mi, že můžu vést tamní pobočku.
A kdy že jsi mi o tom řekla?
Hele, ptala jsem se tě na to,
než jsem jim řekla, že do toho jdu.
Tys řekl: „Navždy spolu. Třeba i v Číně.“
A tys to vzala doslova.
Hongkong? Jako fakt?
Zlato, Hongkong…
je můj sen.
Hele…
necháme si ho u sebe,
než to nahlásíš policii. Na pár dní.
Pak se ale musíme zase vrátit do normálu, dobře?
Tak jo.
Slibuješ, že to vyřešíš jako dospělý člověk?
Malíček na to.
Takže pokud se mě manželka zeptá, co tady dělám,
mám jí říct, že jsem špión?
Soukromý detektiv.
- Rafo. - Co je?
Fakt musíme být v přestrojení? Teda…
Myslíš si, že snad improvizuju, kámo?
Všechno máme pod kontrolou. Klídek.
Jen klid.
Hele, víš co?
Řekni si, co chceš, ale slib mi, že se odsud ani nehneš.
A jakmile uvidíš Alicii, zavolej mi.
Sakra… to není dobrý.
Rafo.
Není dobrý, že tady pán vypadá jako dealer. Dostane nás do průšvihu.
Řekni mu něco.
Pojď, rychle!
Copak? Ty si nechceš číst?
Tak jo, nevadí. Stačilo.
Žádný čtení. Knihy necháme být.
Budeme se bavit. Jo, to je ono.
Budeme se bavit.
Ano, je to úžasný projekt. Pevně věříme, že uspěje.
Takže, pánové,
děkuji moc za pozornost.
Těším se na vás příští týden ve Valle de Bravo.
- Výborně. - Perfektní.
- Dobrá práce. - Jdeme.
- Máš to v kapse. - Cože?
- Vedla sis fakt skvěle. - Ale nevedla.
Prostě máš fakt koule.
Ne, Alane.
Podívej se na to. Jsi celý špinavý.
Tak jo, pojď ke mně.
Podívej se na ty ruce. Ne, nesahej mi na obličej.
Jackie,
zavoláš klientovi, jestli souhlasí s těmi podklady?
Budeme tak mít na schůzi náskok.
Pošlu ti na něj telefon.
- Co vyvádíš? - Pardon!
Alane, jsi v pohodě? Promiň.
Promiň, jsem idiot.
Musíme ti pořídit sedačku.
Dobrý. Je pryč.
A má schůzku jižně od města. Takže se vrátí až pozdě.
- A máme klid od Mussoliniho, zlatíčko. - Páni.
- Běž se projít s tetou. - Jsi volný.
Jdeme se projít.
Ahoj. Co se děje, Charlie?
Ty nejdeš na domino?
To už je pátek?
- Jo. - Ani jsem si nevšiml.
Asi nepřijdu. Musím se postarat o dítě.
- Ty ho máš pořád u sebe? - Jo.
Přiveď ho k nám. Máme zařízené hlídání.
Ne, vraceli bychom se pozdě
a kdyby se nachladil, vyčítal bych si to.
Promiňte, mluvím s Alejandrem Álvarezem?
Nech toho, kámo.
Počkej, mám tu další hovor.
- Nezavěšuj, jo? - Jasně, počkám.
- Haló? - Alexi?
- No? - Vrátila se Alanova mamka.
- Vrátila se? - Je tady.
- Super. - Mám tu počkat?
- Jasně, už tam jedu. - Tak zatím.
Tak možná večer dojdu.
- Super, budeme tam. - Pak zavolám.
- Jasně. - Tak čau.
No není ten chlebík výborný?
No není výborný?
Je výborný, že jo?
Haló?
Zlato, hádej co.
- Alicia je zpátky. - Fakt?
Zrovna jí jedu předat dítě. A všechno se zase vrátí do normálu.
Díky, zlato, věděla jsem, že to vyřešíš. Jak se máš?
Dobře, lásko.
Teď se můžeme soustředit na tvý plány.
Naše plány, Jezevče.
Jasně, naše plány.
- Jasně. - Miluju tě!
- Moc tě miluju. - Tak ahoj.
Určitě je vevnitř?
Vešla, když jsem ti volal. A furt nevyšla.
Tak jo.
Díky.
- Díky, pane špióne, dobrá práce. - Hodně štěstí.
Jasně. Tak jdeme.
Vrátíme tě mamince.
Už budeš doma.
Alicie.
Kdes byla?
Dobrý den.
Nechám vás v klidu.
Půjdu za mámou.
Odpusť mi, broučku.
Mám tě moc ráda.
Hele, Alicie…
Nevím, kde jsi byla, ale nemůžeš si takhle zmizet.
Nemůžeš zapomenout, že jsi za Alana zodpovědná.
- Jsi jeho máma… - Ležela jsem na onkologii.
- Kde? - Na onkologii.
Mám nádor.
V hlavě.
Doktor říkal, že už se s tím nedá nic moc dělat.
Cože?
Určitě?
Dělali ti krevní testy, skeny a tak?
Jo, nechala jsem si udělat hodně testů.
Nevím, co na to říct.
Teda…
Co potřebuješ?
Jak můžu pomoct?
Adoptuj ho.
Já?
Ne. Jak?
Ne, počkej…
Alicie, tak dobře mě zase neznáš.
Ale znám. V restauraci tě vídám často.
Vždycky jsi milý a ke všem se chováš hezky.
A co jsi poznal Alana, vždycky ji byl na něj moc hodný.
Když jsi řekl, že chceš dítě, myslela jsem, že je to znamení z nebe.
Jen co mě pustili, zjistila jsem si, jak na to.
Stačí podepsat pár formulářů, to je všechno.
- Víš… - Neříkej ne, prosím.
Ty bys byl pro Alana nejlepší.
Alicie, mám Alana rád. Fakt ho mám moc rád, ale…
Víš…
Mám manželku.
Nemůžu o tom rozhodnout sám. A všechno tohle je navíc složitý.
Ne, poslouchej…
Já jsem Alana v San Luis neregistrovala. Můžeme nahlásit, že je tvůj, a bude to.
Já nevím.
To, co po mně chceš, je fakt těžký.
Jasně.
Jo, máš pravdu.
Byla blbost věřit, že by mý dítě mohlo mít lepší život než já.
Ne, počkej, tak jsem to nemyslel.
Podívej.
Uděláme to takhle.
Vezmu tě k dalšímu doktorovi, co se specializuje na rakovinu,
abychom slyšeli další názor, dobře?
Určitě najde nějaký řešení.
Neboj, nenechám vás v tom samotný.
Budeš v pořádku. A tvý dítě taky.
Dobře?
Akorát…
se teď musíš postarat o Alana. Jsi jeho máma.
Chce být s tebou. Chybělas mu.
Dobře? A kdyby něco, zavolej.
Jsi v pohodě?
Jo, jsem.
Díky moc.
Tak jo. Určitě jsi v pohodě?
Tak jo. Dobře.
Budu ti k dispozici.
Kdyby něco, volej.
Tak jo.
Měj se, Alane.
Ahoj.
Jeho láhev.
Já ji zvednu.
Madam!
Alicia omdlela! Madam!
Alicie.
Chudinka, tohle se stává pořád.
- Cože? - Za chvíli bude v pořádku.
- Alicie! - Zajdu pro alkohol.
Jo, běžte.
V obleku?
Myslím, že jsem ho viděla v obleku jen na vaší svatbě.
Jasně, protože je nesnáší.
Podívej se ale na tu krásu, co si obleče ve Valle.
Bude z něj fakt fešák…
- Vypadáš fakt šťastně. - Jsem.
A co se stalo s tím klučinou?
Problém vyřešen.
Jeho máma je zpátky. Konečně.
Začala jsem se koukat na byty v Hongkongu.
- Jsou úžasné. Chceš je vidět? - Jo, ukaž.
- Pěkný. - Krásný výhled.
Podívej se na tohle. Je to půl bloku
od nejdůležitější galerie komiksu v Asii.
- Alex bude nadšený. - To je super.
Alicie, myslím to vážně, nejsi na to sama.
Máme pokoj navíc. Můžete bydlet u nás.
Cože? To nemůžu.
Neboj se.
Budete mít všechno, co potřebujete, dobře?
Ceci to bude muset pochopit.
Hned se vrátím.
Ne.
Zlato, prosím, poslouchej.
- Co jako? - No…
Právě jsi jim nabídl pokoj u mě doma.
Ani ses mě nezeptal. Jako bych nebyla tvoje rodina já, ale oni.
No, na člena mý rodiny nejsi moc chápavá.
Já chápu, že to myslíš dobře, ale tohle se prostě nedělá.
Jak jako, že Ceci to bude muset pochopit?
No jo, ale… můžeme jim pomoct.
Jak dlouho si chceš hrát na hrdinu?
To chceš, aby s náma jeli do Hongkongu?
Neptala ses, jestli tam vůbec chci.
- Ptala… - Jen sis to myslela.
- Ne. - Jo.
- Ne. - Co tam budu dělat?
- Budeš si mě vydržovat? - Já myslela, že budeš pro.
Ty myslíš jen na svý sny. Na to, co chceš ty. Na svoji práci.
- Ne… - Myslíš jen na sebe.
A co já? Co moje sny? Co to, co chci já?
Měla bys myslet i na mě. Měla bys myslet na nás.
Měla bys mi dát dítě.
Měla bych ti dát dítě?
Tak já mám pro tebe jako žena cenu, jen když ti dám dítě?
Proč jsme se brali?
Proč jsme spolu?
Pokud nikdy nebudeme mít dítě…
nemá to smysl.
Tu máš oblek.
Nehodláš mu odpustit, že ne?
No tak, promluv s ním. Promluv si s ním, ale ne naštvaná.
- Naštvaná už jsi byla. S chladnou hlavou. - O čem?
Řekl jí, co si myslí.
- Ne… - Je pro něj továrna na děti.
To si nemyslí.
Jste spolu už sedm let, on takový není.
Je to šovinista.
- Jo, trochu jo. - Není.
Ve vzteku říkáme blbosti.
Ty blbosti z něčeho pramení, Karime.
Neřekl to jen tak. Muselo ho to fakt napadnout.
Takže si fakt myslíš, že jsem vdaná za croissant?
Ne, nehádejte se.
Tak jsi, nebo ne?
- Fakt si to myslíš? - Promiň,
ale tak o tobě lidi přemýšlí. Jako o manželce nebo matce. Tak to je.
Fakt?
MŮJ JEZEVEC
Vyslechni si ho.
No tak.
Vyslechni si ho. To ještě nikoho nezabilo.
Tak jo, dobře.
A co vám jako řekne? Všichni chlapi jsou stejní.
Ten kluk bude nejspíš jeho.
- Ne, to určitě ne. Myslíš? - Ani náhodou.
- To ne. - Poslouchejte, já jsem si to zažila.
Je to jako s náplastí. Tu musíte rychle strhnout.
Pili, ne!
- Ne! Cos to udělala? - Ne!
Proboha, Pili!
Nový telefon si můžete koupit kdykoli, paní.
Buďte silná a nezávislá.
Máte svůj vlastní osud.
- Vy v životě chlapa nepotřebujete. - Pili, rýži. Dej ho do rýže, prosím.
Co se to děje?
- Proč? - Promiň, tohle jsem fakt nečekala.
Promiň. Pokud ta rýže nepomůže, koupím ti nový.
Hele, nevnímaly jste, co řekla Pili.
Je to guru! Jsi paní svýho života.
Koho zajímá nějaký telefon?
Po pípnutí zanechte vzkaz.
Ceci, tohle je už 39. vzkaz.
Víš co? Uraženej bych měl být vlastně já.
Odkopla jsi mě až moc snadno.
Děláš, jako bych byl nějakej zločinec.
Už jsem se ti omluvil. Miluju tě.
Zavolej mi.
Hele, v těchhle věcech se moc nevyznám,
ale zdá se mi, že když jsi táta, musíš hodně věcí obětovat.
Možná prostě budeš muset obětovat Ceci.
Nechápu ten její přístup. Jde o to, že…
Kdybys za mnou přišel s mimčem, reagoval bych o hodně hůř. Na to vem jed.
Protože tohle prostě není pro mě. A možná to není ani pro Ceci.
Nenechala mě nic vysvětlit.
Potřebuješ se věnovat něčemu jinýmu, třeba…
Nechceš se třeba po dlouhý době zase sejít s mámou?
Popřemýšlej o tom.
Už jdu!
Ahoj.
Můžeme dál?
- Jasně. Jen pojďte dál. - Díky.
- Jen pojďte. - Díky.
Jasně.
A tenhle chlapeček?
To je můj vnuk?
Jak se jmenuješ, zlatíčko?
Jmenuje se Alan.
A ne, není to tvůj vnuk.
Ale mohl by být.
Cože?
To je na dlouho.
Máš na mě čas, nebo máš na práci něco důležitějšího?
Dáš si kafe?
Podívej, mami.
možná mě nepochopíš,
protože jsi se mnou moc nebyla a jako matka jsi ke mně zrovna nelnula…
Asi se postavíš na stranu Ceci.
Poslouchej.
Vím, že sis připadal, jako bych se na tebe vykašlala a opustila tě.
Omlouvám se.
No, připadal jsem si tak, protože to tak bylo.
Vybavuju si tě z dětství jen s kufrem.
Byla jsem letuška.
Musela jsem být tam, kam mě zavedla práce.
Ale ne tam, kde jsem tě potřeboval. Ani jsi nedošla na moji svatbu.
Vychovávala jsem tě sama.
Dělala jsem, co se dalo. Nikdy ti nic nescházelo.
Scházela jsi mi ty.
Hele,
nevím, jak to dopadne s Ceci,
ale jsem tvoje máma.
Takže tě chci podpořit.
Nech mě pomoct.
Musí se políbit,
ale ani jeden není herec…
Jak ti je? Co všechno se ti mihlo hlavou?
Popřemýšlela jsi o tom přes noc? Co tě napadlo?
Karime, jsi strašně trapná.
To ty jsi trapná.
No…
Rozhodla jsem se.
Nebudu s mužem, který si myslí, že jsem sobec.
- Jo. Jasně. - Jo.
A pořád chce, abych tolik nepracovala.
- Přesně. - Přesně!
A mám podle něj jako žena cenu jen coby matka.
- Správně. - Jo.
- Seru na něj. - Souhlas.
- Sama jsem strůjcem svého osudu. - Jo, kdo ho potřebuje?
- Nikdo! - Tak počkejte.
- Ať táhne k čertu. - Seru na něj!
Ceci, sama jsi strůjcem svého osudu…
- ale taky si myslím, že… - Co si myslíš, Karime?
Už se rozhodla, je klidnější, tak řekni, co si myslíš.
Jo, co si myslíš?
Nic si nemyslím.
Nemyslím si nic, dobře?
Nemám žádný názor, nemyslím si vůbec nic.
Moje dítě mi sežralo mozek.
Cože?
Cos to řekla?
- Moje dítě mi sežralo mozek. - Ty seš blbá.
Hned přijdu.
MŮJ MILÁČEK CECI
ALEX
Tak jo.
Dost.
Ceci!
Rád tě vidím.
- Co se děje? - Hele…
- Ano? - Zkontroloval jsem tvůj projekt.
Je dobrý.
Výborná práce.
- Děkuju. - Gratuluju.
Díky.
Poslyš…
Určitě víš,
že kdybys mě nechala pomoct, byl by ještě lepší, že jo?
Můžu tě seznámit se svými dodavateli.
A zařídit, aby celková cena byla přijatelná.
Ne, díky, ale nemám zájem.
- Jsi v pořádku? - Ano, jsem.
Připadáš mi vystresovaná.
Mám pro tebe radu.
Nedovol, aby ti tvůj osobní život překážel v práci.
Hlavně když jsi…
žena.
Jsi kandidátka na společníka, drahá.
Pokud si tohohle všimnou ostatní, mohli by o tobě začít pochybovat.
To byl jen tip.
Děkuji.
Kretén.
- Ahoj. Konečně jsi zavolala. - Alejandro.
Jen ti chci říct, že zítra ve 12
si přijedu pro věci.
A nechci, abys tam byl. Nechci tě vidět.
Neztěžuj mi to.
Ale…
Nevím, co si myslíte,
ale než se vyřídí ta adopce, potrvá to.
Mám v bytě pokoj navíc.
Ty budeš asi svůj byt prodávat.
Mohla bys bydlet u mě.
Pomůžeme Alexovi starat se o Alana
a já se postarám o tebe.
- Opravdu? - Díky, mami.
Jasně, ráda pomůžu.
Děkuju.
Věděl jsi, že z jednorázových plenek vznikne 900 000 tun odpadu ročně?
Možná bys měl zvážit, jestli nenosit plátěné, Alane.
Přestaň. Co děláš? Nech toho chudáka na pokoji. Je to miminko.
Časem to pochopí. Miminka nám rozumí.
Jo, ale časem.
- Bude z tebe mít trauma. - Co se to tu děje?
Co to dělá v mojí kanceláři?
Okamžitě mi to vysvětlete.
Je to miminko.
Alejandro,
ty asi fakt chceš, abych tě vyhodila.
Zmeškal jsi prezentaci ke své vlastní kampani,
včera i předevčírem jsi nedošel do práce.
Nejen že nedostaneš výkonnostní bonus, ale…
Vždyť jsem vám poslal e-mail, že mám rodinné problémy.
On vám nepřišel?
Tohle je kancelář.
Tady se rodinné problémy neřeší.
Musel jsem se o něj postarat.
Prochází si fakt těžkým obdobím. Všechnu svoji práci jsem udělal.
Na schůzkách mě zastupoval Rafa,
byl jsem na nich přes Skype
a pracoval jsem z domova.
Sylvie, buďte trochu shovívavější, prosím.
Shovívavější?
Budeš odsud muset odejít.
Chce ještě někdo něco dodat?
- Sylvie… - Ne, počkej, nic neříkej.
Tak jo, jdeme.
A co tvoje věci?
Sylvie.
Kdyby vás do vašich šesti let někdo miloval, byla byste lepší člověk.
Jdeme.
- Buď hodný a zalez do krabice. - Do práce!
Když pomyslíš, že jsme všichni byli miminka…
Bůh ví, co se pak stane, že z nás vyrostou komplikovaní lidé,
co si navzájem ubližujou.
A chce to fakt úsilí, abychom se usmířili.
Moc toho tomu chlapci dlužím.
Copak?
Co chceš?
Sylvie…
přišel jsem se vám omluvit.
Posaď se.
Děkuju.
Hele, Sylvie…
Chci se omluvit za to, co jsem vám řekl.
Když mám vztek, někdy plácám nesmysly.
Omlouvám se.
To je všechno?
Ano.
Dobře.
Vím o všem, co říkáte za mými zády.
Sylvie…
Už tady nepracuju,
takže bych vám chtěl říct,
abyste se třeba pokusila nebýt tak tvrdá.
Buďte přizpůsobivější.
Všichni máme osobní život.
A lidi k práci obvykle něco motivuje.
A to je rodina.
Vás určitě taky něco motivuje, ne?
Ano, tady Yecapixtla.
Tak vidíte. Ano. Psi jsou prý jako členové rodiny, ne?
Yecapixtla si určitě…
váží všeho, co pro ni děláte, a je vám moc vděčná…
Jedna…
Po tom, jestli mě v dětství někdo miloval, ti nic není.
- Sylvie, já vím, odpusťte mi… - Dvě…
Můžu být přísná, tvrdá, můžu být, jaká chci.
- Po tom ti taky nic není. - Dobře.
Tři…
Tvoje práce je výborná.
Zvážím, že ti vrátím tvoje místo.
Byl jsi ke mně upřímný.
Dobře. Tak jo.
Život není snadný, Alexi.
Není vždycky takový, jaký chceš. Někdy máš prostě to, co ti bylo dáno.
Nesouhlasím. Můžeš si vybrat, jaký povedeš život.
Máš přece na výběr. Všem se v životě přihodí různý věci.
Záleží přece na tom, jak se s nimi vypořádáš, ne?
Přijde i Rafa?
- On vám to neřekl? - Co?
Má už třetí rande s holkou z Tinderu.
Už třetí?
Jasně, s další dvacítkou.
Ne, týhle je 43 a má dítě.
Páni!
Já myslel, že nikdy nevyroste.
No tak, některým z nás to trvá dlouho, ale jednou se změníme.
Byl by to ale zábavnější proces, kdybychom během něj o nikoho nepřišli.
Cecilia je skvělá ženská, co?
- A fakt tě miluje. - Myslíš? Po tom všem, co jsem řekl?
Jo, zvoral jsi to…
ale můžeš to i napravit.
Kdybys jí dokázal, že můžeš být táta, aniž by se musela vzdát svého života…
Vím, že to bude těžké.
A budete potřebovat velký podpůrný systém,
ale minimálně máte nás.
To si piš.
Díky, ale já nevím…
Kéž bych mohl být u jejího povýšení.
- Kdy to je? - Dneska.
- Cože? Ta její prezentace? - Co tady sakra děláš?
Bude z ní společník. Co tady děláš?
Nic. Nechce mě už nikdy vidět, tak to respektuju.
No tak! Kolikrát jsem ti vzteky řekla, že už tě nechci nikdy vidět?
Říká mi to dvakrát týdně.
Jo.
- Běž, je to tvoje životní láska, ne? - Je.
No tak to nevzdávej.
- Oblek! - K čemu?
- Pohlídáš Alana? - Jasně.
- To zvládneš. - Jasně.
CO POTŘEBUJETE?
Siri, zavolej Ceci.
Tohle jsem našla o Lexi.
Ne, zavolej Ceci!
SLABÝ SIGNÁL. ZKUSTE TO POZDĚJI.
Zavolej Ceci!
Číslo na aquapark Cici v Acapulcu…
Seš fakt k ničemu!
Jsi nervózní?
Jo. Ne. Jo, trošičku.
- Jsi připravená. - Jsi nejlepší.
Začínám to zapomínat.
Klid.
Mám pocit, že mi něco chybí.
Potřebuješ náušnice.
Ne…
Nejsou to jen náušnice.
Díky, kámo.
PARKOVACÍ SLUŽBA
Klíčky, pane.
Pardon.
Dnešek je můj. Nikdo mi to nezkazí.
Přesně.
- Ani Guillermo, ani Alejandro. Nikdo. - Jo.
Nemysli na něj. Podělal to.
Zas tak moc to nepodělal. Určitě by rád přijel…
- Měla ho vyslechnout. - Teď ne, Kari.
O něm teď Ceci slyšet fakt nepotřebuje.
- Tys o něm začala… - Hej…
Hej! Proč si radši nejdete zabrat místa?
- Ať vám je neseberou. - Nemáme je přidělená?
- Pojď, Kari. - Říkali to u vchodu.
- Ptali se, jestli jsem kamarádka… - Já vím.
Tak jo.
Dnešek je můj.
Pardon.
Zdravím. Kde má pokoj Cecilie Méndezová?
- Informace o hostech vám dát nemůžu. - Prosím, je to naléhavé.
Ani nevíte jak.
Milo! Karime!
Milo!
Kde máte Ceci?
Kde je?
- Vážně? - Hele…
Pokoj 206.
Dobře. Díky.
Jako Julia Roberts.
Ahoj.
- Ne. - Zlato…
- Ne. - Zlato, prosím…
Dej mi minutu.
Jednu minutu a pak odejdu, když budeš chtít.
Prosím.
- Jednu minutu. - Dobře.
Tak jo.
Promiň za všechny ty blbosti, co jsem řekl.
Vzal jsem si tě, protože tě miluju.
Chci s tebou strávit celý svůj život.
Ať už máme děti, nebo ne?
Ať už máme děti, nebo ne.
Dovol mi, ať ti to vysvětlím.
Nic z toho jsem neplánoval.
Alicia, Alanova máma…
má fakt pokročilý stádium rakoviny.
A nemá nikoho, kdo by se o ni nebo o její dítě postaral.
Nemohl jsem ho prostě dát sociálce nebo do děcáku.
Někteří tam jsou až do 18. Nikdo je neadoptuje.
Když jsem šel Alana vrátit,
Alicia omdlela.
- Cože? - Jo, nevěděl jsem, co mám dělat.
Proto jsem je vzal k nám. Nemohl jsem je tam nechat.
Proč jsi mi nic z toho neřekl?
Já nevím, nevěděl jsem jak…
Promiň.
Víš, že chci být táta.
A život mi dal tuhle šanci.
Nechci tě do ničeho nutit a už vůbec ne tě omezovat, ale…
Podívej…
Co kdyby se ze mě stal táta…
aniž bys ty musela být mámou?
Zůstala bys se mnou?
Jak to chceš udělat?
No…
Pracoval bych z domova
a o Alana bych se staral jenom já.
A řídil se tvými pravidly.
Jen mi dovol být tátou.
Zlato, nikdy jsem ti v tom nebránila.
Jen jsem tě prosila, ať počkáš.
Alexi, miluju tě.
Chci, aby sis splnil své sny, ale…
co všechno to ostatní? A co Hongkong?
- Co… - Hongkong.
Počkám na tebe, jak dlouho budeš potřebovat.
Podívej, jestli budeš chtít, vyřešíme to později.
Teď má přednost tvoje prezentace.
- Dobře? - Dobře.
Můžu tu zůstat?
Chci vidět, jak zazáříš. Chci ti zatleskat.
Jsem na tebe moc hrdý.
Mám na sobě šik oblek.
- Miluju tě. - A já tebe.
Jsi fakt fešák.
A ty vypadáš fakt nádherně.
- Tak jo. - Půjdeme?
Jo, jdeme.
Pojď, rychle.
- Perfektní, postarej se o to. - Děkuji.
Pane Gonzalo.
- Alejandro, rád tě vidím. - Já vás taky.
- Připravená? - Jistě.
Výborně, tak pojďme. Takže…
Haló?
Co je, mami?
Ne, jel jsem po dálnici a neměl jsem signál.
Cože?
Dobře, ozvu se ti.
- Zlato… - Co se stalo?
Vezou Alicii do nemocnice.
Nevím, jak to dopadne, ale musím něco podepsat,
- jinak mi Alana vezmou. - Tak utíkej.
- Cože? - Běž.
- Ale… - Běž, musíš!
- A co ty? Nechci tě zklamat. - Vydrž, zlato…
Vyřeším to.
Pane Gonzalo.
Máme s manželem rodinnou krizi.
Mohla bych mít svoji prezentaci jako první,
abych mohla jet s ním? Prosím.
Jasně, Ceci. Zařídím to. Řeknu Mariovi.
- Mario… - Promiň, Ceci…
ale první problém doma a už se na nás chceš vykašlat?
- Tohle nám nedělej. - Neslyšel jsi?
Ceciliina rodina čelí krizi
a každý člověk oddaný své rodině je s ní, když ho rodina potřebuje.
Děkuji.
Tohle je jako závěrečná zkouška před ostatními společníky.
Tohle je pro ni taky důležité.
Ne, je to jen formalita, aby všichni měli pocit, že jsme je brali v potaz.
Papírování už jsem vyřídil. Cecilia mě může nahradit.
- Stačí, aby podepsala zakládací listinu. - Cože?
Mario!
- Co to znamená? - Že tu tomu šéfuje.
- Jo. - Cože?
Tys to věděl?
No jasně, holka.
Tady to je.
Samozřejmě, podepíšu to.
- Vezmi si tohle. - Dobře.
- Výborně. - Pane Gonzalo…
Děkuji vám za všechno.
Na, nech si ho.
- To ne. - Ale jo.
Běž. Vyřeš si, co potřebuješ. Utíkej.
- Děkuju. Díky moc. - Výborně.
Gratuluju, zlato.
- Jdeme. - Jdeme.
- Ne. - Co je?
- Dej mi vteřinku. - Dobře.
- Počkej. - Dobře.
Guillermo.
- Doplňuješ si životopis? - Neustále.
Bezva.
Protože jakožto nový společník nedovolím, aby v mé firmě pracoval
takový zkorumpovaný, misogynní hrubián, jako jsi ty.
Takže můžeš začít rozesílat svůj životopis jiným firmám.
Pane Gonzalo, děkuji za všechno.
Běž. Vyřeš si to.
Vidíš? Dáš ženě trochu moci a začne šílet.
Co se jí stalo?
Co budeš dělat?
To jí přece nedovolíš.
Gonzalo, nepřemýšlíš hlavou.
Ne, Guillermo.
Já už tady nešéfuju.
I když mě tu vidíš…
v obleku,
ve skutečnosti jsem na Bahamách a popíjím margaritu se svou ženou.
Jsem v plavkách…
a opaluju se.
Páni, je to fakt paráda.
Omluv mě.
Připijeme si na Cecilii.
Vy tu ještě jste?
No jasně.
- Pořád jsme tu. - Jsme tady.
Chceš něco? Půjdu dolů zkontrolovat mámu a Alana.
- Trochu vody. - Dobře.
- A ty? - Já nic nechci.
- Nic? - Tak mi přines kafe.
Dobře.
- Díky, zlato. - Jasně.
Poslyš,
předtím jsem ti to neřekla…
ale budu se o Alana starat.
Budu si s ním hodně hrát a dávat mu hodně lásky,
dokud se neuzdravíš.
Moc ti děkuju.
Já děkuju.
Řekni mu, že ho mám ráda, jo?
Budu mu to říkat každý den.
A ty taky.
ALICIA SOLISOVÁ, 2002–2020 MILUJÍCÍ MATKA
Věřila bys, že Sylvia u nás zřídila místo ke kojení?
- Ne. - Fakt.
Páni.
Taky byla smutná, když zjistila, že odcházím.
- Proč? Co jsi jí řekl? - Řekl jsem jí pravdu.
Že se vracím k animaci, ale budu pracovat doma,
abych se mohl starat o dítě.
Taky jsem jí řekl, že jí budu posílat pohlednice
a knedlíčky z Hongkongu.
- Zlato. - Ano?
O tomhle prosím nežertuj.
Nemůžu ani pomyslet na to, jak dlouho budeme od sebe.
- Takže o tom nežertuj. - Klidně půjdeme s tebou.
Alexi, přestaň s tím!
Zlato, tohle fakt není vtipné. Myslím to vážně.
Třeba i v Číně.
Copak?
- Je na nich Hongkong! - Jasně že jo.
- Tak poletíme? - Jo!
Letíme do Hongkongu!
- Alane, poletíme do Hongkongu! - Všichni.
- Letíme do Hongkongu! - Letíme.
- Miluju tě. - A já tebe.
Překlad titulků: Veronika Kursová