Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
לעזאזל, אז ניסיתי להחליט איפה למקם את המצלמה.
רק רגע.
היום ה-23 ביולי, ו...
הרבה דברים השתנו מאז שהתחלתי להקליט.
בעלי בכלא.
אני בחוץ כבר שבוע ויום.
הייתי בכלא מאז ה-24 במאי.
אבל אני יודעת שגם אם המצב שלי נראה עגום כרגע,
הכול יהיה בסדר.
הוא יחזור.
אופנוע!
הוא שלי... -הוא יחזור.
חזק מאי פעם.
אני בהיריון עם תאומים. אני אצלם את התאומים.
תסתכלו עליהם.
תאומים בשבוע 22.
זוז. לורנס, אם לא תזוז...
בוקר טוב.
ילד בן שש.
בוקר טוב.
היום זה היום הראשון שלך בבית הספר, חבר.
היי. היי. היי.
בוקר טוב, רוברט.
היום ה-24 באוגוסט, היום הראשון של רמינגטון בגן.
מה תעשה בגן, רם?
אני אעשה כל דבר אפשרי כדי שיהיו לי כמה חברות שארצה.
בוקר טוב, מותק.
אפשר לשמוע את הקרח נופל.
והנה הדינג-דונגים שלנו, שם בקור.
היי, דינגלינג שתיים ודינגלינג אחת.
קר.
קורע מצחוק.
איזה טירוף, מותק!
אלוהים אדירים! ממש חמוד.
בסדר.
את מתכננת להתחתן בקרוב?
אני נשואה. -באמת?
לאבא של רמינגטון. -ממתי?
אנחנו נשואים כבר שנה וחצי.
כמעט שנה וחצי. -איפה הוא?
הוא לא בעיר כרגע.
יודע מה? אני לא רוצה שתהיה שם ותעשה שטויות עם הילדים האחרים, בסדר?
בסדר. -תקשיב טוב.
תקשיב טוב. זה המרכז, תקשיב טוב. זאת המטרה שלך היום.
אבל אני וג'ארד לא רצים.
איפה הראש שלי, רמינגטון? -הנה הוא.
ילד, כדאי מאוד שתהפוך להיות גבר.
שים אותם שם...
אבא, עכשיו סתיו.
העצים מתחילים לשנות את צבעם. היום ה-18 באוקטובר.
התאריך היום הוא ה-18 באוקטובר?
אני רוצה להראות לך את הבתים האלה, אבא.
נראה איזה בית נקנה. -כן, נראה איזה בית נקנה.
הם יותר מדי... לעזאזל, הם נחמדים. הם קרובים אחד לשני.
אבא, זה אני, אני בעצמי. בחזרה אליך.
יום יפהפה היום, מותק. הלוואי שיכולת ליהנות ממנו ביחד איתי.
המושב שלידי פנוי.
רק תחשוב, הכרתי אותך כשהייתי בת 16.
בת 16.
תמיד ידעתי שיש בך משהו.
אוי, רוברט, אני אוהבת אותך. אני אוהבת אותך מאוד.
אתה טוב, ואתה מכיר איזה סיפור.
אתה רואה את החיוך, רוברט?
אתה יודע כמה אחייך כשתחזור הביתה?
בנאדם...
מה?
אנחנו נחייך. אני וכל הילדים שלי
בטח נלך ככה כל היום.
תכאב לנו הלסת כל הזמן.
מה?
מה סיביל פוקס עשתה?
אני מרגישה שזה פגע בי.
אהבתי.
"ניו אורלינס מכונה הנינוחה הגדולה',
"אבל למען האמת, בלי כלי תחבורה ראוי לשמו,
"היא יכולה..." כשנגיד "כלי תחבורה ראוי", נעשה זום אאוט,
ואז נגיד, "היא יכולה להיות קשה מאוד".
כן.
ואז נחזור אליי, כשאציג את עצמי.
"שלום ואהבה, משפחה, אני פוקס ריץ'.
"וכרעיה ואם לשישה בנים,
"אני יודעת עד כמה התחבורה חשובה".
"כרעיה ואם לשישה בנים...
"אני מעריכה את ההזדמנות לשמש כקניינית הרכב הפרטית שלכם
"בריץ' מוטורס שבניו אורלינס".
מגניב.
"אני מכירה את הצורך בכלי תחבורה ראוי לשמו
"עבורך ועבור משפחתך, בו תהיו נגישים.
"תקשיבו, למען האמת, מכונית חשובה יותר מבית, אם תשאלו אותי.
"כי אפשר לישון במכונית, אבל אי אפשר לנסוע בבית".
זהו. -מגניב.
אז אני חושב שנצלם אותך אומרת את כל זה.
בסדר. -ואפשר גם...
תוכלי אפילו להסתכל מאחוריי,
ואפשר לעשות את שאר הדברים ביחד, ולוודא שהכול בסדר.
אפשר לתזמן הכול. -רציתי גם
לראות איך אני נראית, מבחינת השיער, השפתון...
כן, בטח, אפשר. -לראות בזריזות איך השוט ייראה.
כן. ייקח לי רגע.
רק נכוון את התאורה. -בסדר.
אני רק אעיף מבט במה שיש לנו פה.
אולי קוראים לה "הנינוחה הגדולה", אבל למען האמת,
החיים בניו אורלינס בלי כלי תחבורה
יכולים להיות קשים מאוד.
אדיר. -אני צריכה לגלגל את הכתפיים אחורה.
בוא ננסה שוב. -בסדר, עוד פעם אחת.
או כמה פעמים שתצטרכי, בעצם. תתרחקי עוד קצת.
נולדתי בשם סיביל ורדד פוקס
ב-18 באוגוסט, 1971.
אמא שלי היתה אשת חינוך,
וסבתא שלי היתה מנהלת הבית של אמא של האנק ויליאמס.
באתי ממשפחה של אנשים שהיה להם רצון עז שיהיה להם משהו,
שרצו לעשות עם עצמם משהו.
אמא שלי,
היא לימדה אותי מגיל צעיר מאוד
שהחלום האמריקאי אמיתי.
והיא נהגה לומר,
"סיביל, אם תנסי, תוכלי להצליח".
אז הייתי נערה צעירה בלב העיר,
והייתי נחושה לנסות.
הנה משפחת ריץ'.
מה דעתכם על זה?
הכרתי את בעלי, רוברט, כשהייתי בת 16.
התחתנתי עם האהוב שלי מהתיכון.
קנינו את הבית הראשון שלנו,
שילמנו מקדמה על העסק הראשון שלנו.
עמדנו להתפוצץ.
אנחנו מתקרבים לבית של דודה סנדרה.
אין לה מושג מה מתקרב אליה.
הנה הם. -הנה.
סיביל!
הפתעה!
לא היה לי מושג שלמשפחה שלי כבר היה כל מה שהיינו צריכים.
היינו ביחד.
תקשיבו, הסיפור שלי הוא סיפורם של יותר משני מיליון בני אדם
בארצות הברית של אמריקה,
שנופלים קורבן למאסר של אנשים עניים ואנשים שאינם לבנים.
אז אני מבקשת שתצטרפו אליי. והיה לי עוד משהו. מה זה היה?
אנחנו נשדר בשידור חי.
אם לא תוכלו להגיע הערב,
אני מבקשת שתצפו בשידור החי
בשעה 19:00, בדף הפייסבוק שלי.
אנחנו נשדר בשידור חי מהחוויה.
תקשיבו, זאת לא סתם שיחה.
זאת בהחלט חוויה, ואני מקווה שנוכל להיפגש שם.
אוניברסיטת טוליין, הערב ב-19:00, בקפלה ע"ש רוג'ר.
שלום ואהבה.
היי, אתה, בוא הנה לרגע.
זה צריך להיות בקו אחד. החגורה שלך אמורה להיות בקו של החולצה.
אלוהים אדירים, מי הוציא ככה את הבגדים מהמייבש?
גבירותיי ורבותיי, תצטרפו אליי, בבקשה,
בקבלת פנים חמה בנוסח גרין וייב
לאמא שלי, שתדבר איתכם הערב.
פוקס ריץ'.
"אני רוצה שיהיה ברור מההתחלה,
"אני יודע שלא חמקתי משום דבר מלבד מחיי".
ב-16 בספטמבר, 1997,
בעלי ואני שדדנו את בנק "פדרל קרדיט יוניון" בגרמבלינג.
"לעזאזל". זה מה שאמרתי. למה עשיתי את זה, לעזאזל?
מה עבר לי בראש?
רוב ואני חלמנו לפתוח את החנות הראשונה לבגדי היפ-הופ בשריוופורט.
קאלצ'ר
אבל התקשינו להתפרנס.
ואני זוכרת שבאותה תקופה, יותר מכול,
רצינו לא להיכשל.
וכבר היינו נואשים.
אנשים נואשים עושים דברים נואשים.
זה עד כדי כך פשוט.
כשהורדתי את בעלי ואת האחיין שלו
כדי שישדדו בנק,
רגע אחרי שהם יצאו מהמכונית,
ידעתי...
שנכנסנו לעולם...
שלא נשכח לעולם.
באותה תקופה,
העונש על שוד מזוין היה בין חמש ל-99 שנות מאסר.
וב-15 ביוני, 1999,
בעלי נידון לשישים שנות מאסר,
בלי אפשרות לשחרור על תנאי,
לשחרור מוקדם או לדחיית העונש.
שישים שנים...
של חיי אדם.
אמא שלי אמרה, "קל להיכנס לחרא".
עברו עשרים שנה.
עברו שני עשורים.
עברו עשרים שנים ארוכות.
קשה לצאת מהחרא.
כמעט כמו בתקופת העבדות.
הגבר הלבן מחזיק אותך שם
עד שהוא מחליט שהגיע הזמן להוציא אותך.
וזה מה שקורה במצב הזה.
מסע נקמה אישי.
כן.
אז אמרתי לילדה שלי, אמרתי לה, "מה שאת צריכה לעשות
"זה לאסוף את השיער בסיכות
"כאילו שאת חצי משוגעת.
"תלבשי שמלה, מכנסיים ונעליים שטוחות,
"ולכי לבית המשפט, לאולם".
היא יישרה את השיער
ונפנפה אותו בפנים של כל הלבנים האלה. בסדר?
אמרתי לה, "לא כדאי לך ללכת ככה".
אמרתי לה, "הלבנים גם ככה לא אוהבים אותך".
היא לא הסכימה להקשיב.
חשבתי שהבת שלי תתחתן עם רופא,
עם עורך דין או עם צ'יף אינדיאני.
ושיהיו דברים שהיא פשוט לא תעשה.
לא עושים את זה. לא עושים את זה.
תמיד האמנתי בלב שלם
שלא קורים דברים טובים למי שעושה דברים רעים.
זה קורה? לא.
לא.
וזה... זה הכול.
דירוג האשראי שלי לא טוב, אז ניסיתי לבדוק איך זה יעבוד.
בסדר, גברת קיילין. באיזה מכלי הרכב שלנו התעניינת?
ברכב הלבן.
קדילק אס-אר-איקס 2008, עם מקדמה של אלף.
בסדר.
דירוג האשראי שלה לא טוב, והדבר הראשון שהיא רוצה לעשות
הוא לקנות את המכונית הכי יקרה שהעלינו לרשת.
את רוצה להגיש בקשה
כדי שנוכל לבדוק אם את יכולה לקבל מספיק עבור המכונית המסוימת הזאת?
ואם לא, בהחלט נוכל לדאוג לך למכונית עם מקדמה של אלף דולר.
טוב, בסדר.
אתמול בלילה חשבתי עם בעלי.
היה חודש מרץ 2013
כשהחלטתי לעבור לניו אורלינס.
זה היה מעט אחרי החמישה במרץ, למעשה.
קיבלנו בדואר מכתב מעורך הדין היקר האחרון ששכרנו.
שילמנו לו 15,000 דולר במזומן מראש
כדי שהוא ישלח לנו מכתב
כמה ימים לפני שהוא היה אמור להגיש בשמנו מסמכים,
ויגיד שהוא לא יכול לעזור לנו יותר.
אז פתחתי את המכתב,
ולא הסכמתי לבכות, פשוטו כמשמעו.
אבל כשהסתכלנו במושב האחורי, רוברט בכה.
היינו שם אני, לורנס, פרידום, ג'סטס ורוברט.
ונדמה לי שכל השאר היו כל כך רגילים...
לאכזבות, שפשוט ישבנו כולנו בדממה.
כשהסתכלנו, ראינו שהתינוק בוכה.
אז הוא חיבר אותנו בחזרה לרגש
שכולנו ניסינו לא להרגיש.
להוציא כל כך הרבה כסף, ולא לקבל שום תוצאה,
אחרי שהוצאתי את כל הכסף של המשפחה, שוב...
ידעתי שאם זה יקרה באמת, זה יהיה תלוי רק בי.
האח רוני.
כן, ספרי לי את הסיפור.
יש לנו עוד כמה שעות עד שהשופט אמור לפרסם החלטה.
הוא אמר יומיים, והיום הוא היום השני.
כן. כן.
כן, אז אנחנו עובדים על זה. -את הכי קרובה שהיית עד עכשיו.
כן. אל תזכיר לי שזה הכי קרובה שהייתי.
אנחנו רק מחכים... הוא מחכה לתשובה.
אפשר באותה מידה להתפלל ולהיות סבלניים.
כן. -את יודעת, כאילו...
כן, נשלח את רוח הקודש. נשלח את רוח הקודש. -כן.
אז...
בסדר.
נלך צעד אחרי צעד.
טוב, ועד חמש, אני כבר אדע משהו.
או שאדע שלא תהיה היום תשובה, או שאדע...
מה התשובה. -מה התשובה.
נדע מה התשובה. -עד ארבע, בעצם.
כי נדמה לי
שמשרד הרשם נסגר בערך בארבע.
אני אתקשר אחרי ארוחת הצהריים לבדוק אם פורסמה החלטה,
ונמשיך משם.
אני אעדכן אותך. -כן.
בסדר. תעדכני אותי. תשמרי על עצמך. -טוב. ביי.
לשכת השופט.
כן, אני מנסה להשיג את גברת סנדרה.
רק רגע.
לא, שיחה לסנדרה.
סנדרה מדברת בטלפון. אני מנסה לחכות שהיא תסיים.
תודה לך. -את רוצה להמשיך להמתין?
כן, גברתי, אם אפשר. -בסדר.
סנדרה.
שלום, גברת סנדרה. מדברת סיביל ריצ'רדסון. -היי.
הצלחת...? -לא. אין לנו כלום.
את צריכה לבדוק ביום שני. -כן, גברתי. תודה רבה.
טוב, בסדר. גם לך. -סוף שבוע טוב. ביי.
בסדר, עכשיו...
בערך 2:20 לפנות בוקר, נדמה לי.
היום העשרים באוקטובר, ואנחנו בדרך...
היום ה-21, ואנחנו בדרך לפגוש את בעלי.
ביג רוב, הגיע הזמן לבקר את אבא שלך, בנאדם
מרקוס טיילור, ג'סי סנורט בן ה-18,
וג'וזף קנדי ג'וניור בן ה-23,
שהואשמו ברציחתו של לייל מאיירס.
זהו היום השלישי בבחירת המושבעים למשפט בווירג'יניה
של ג'ון מוחמד, החשוד כצלף...
בתחילת כל שנה,
בכל שנה חדשה בעשרים השנים האחרונות,
תמיד התחלנו כל שנה חדשה
בידיעה שזאת תהיה השנה שבה בעלי יחזור הביתה.
ואם לא השגת שום דבר בבתי המשפט עד חג ההודיה,
אתה יודע שאתה עומד לסיים את השנה,
ועדיין תהיה במאסר.
התקווה שאתה נותן לעצמך כל השנה,
השקר, למען האמת,
שאתה משקר לעצמך כל השנה,
אתה צריך לקבל את העובדה שאולי זה פשוט לא יקרה השנה.
אבל זה יקרה בשנה הבאה.
ראיתי את רוב רק כשהם היו בדרך לאנשהו או מאיפשהו.
אז אין לי שום דבר נגדו,
אני פשוט לא מכירה אותו.
הם באמת עשו את זה.
אם הוא היה הולך לשם
ומקבל את עסקת הטיעון, 12 שנה,
הוא כבר היה בשטח.
סיביל הלכה וקיבלה את 12 השנים שלה.
היא בשטח, נכון? בסדר.
החיים נמשכים, ומשאירים את התקווה בחיים.
זה לא מה שג'סי ג'קסון אמר? תשאירו את התקווה בחיים.
צריך להמשיך לקוות שיום אחד, כשניכנס לאולם המשפט,
זה ייגמר.
כמה עקשנות, כמה אומץ, כמה תקווה, כמה אמונה,
כדי לשבת שם כשעורך דין אומר לך שמצפות לך 300 שנות מאסר,
ולך יש את הכוח לעמוד מול אשתך ולהגיד לה,
"אנחנו נהיה בסדר".
הוא אמר, "אלוהים דואג לדרורים, סיביל.
"אני יודע שהוא ידאג לנו.
"אלוהים משגיח על הדרורים.
"אני יודע שאלוהים ישגיח עלינו".
הבן שלי, רמינגטון, היה אז הבכור,
ואמרתי לו,
"הם דורשים שאלך לכלא.
"ואני צריכה לעזוב אותך, ואני צריכה
"שתעזור לסבתא שלך עם האחים שלך".
הוא פרץ בבכי.
הוא צרח ויילל.
"חשבתי שאמרת שלא תצטרכי ללכת!"
גם אני בכיתי, ואמרתי, "אני יודעת.
"לא חשבתי שיכריחו אותי, אבל מכריחים אותי.
"ואני חייבת.
"אני צריכה שתגמור לבכות, שתנגב את העיניים,
"ושתבוא הנה, ואז נתחיל לספור לאחור עד היום שאעזוב".
"למה צריך לספור לאחור עד ליום שתעזבי, אמא?"
עניתי, "כי ככל שאעזוב יותר מוקדם,
"כך אוכל לחזור מהר יותר הביתה".
מה אני עושה עם ילד גדול כמוך?
אני אגיד, "אמא", ואת תגידי, "אתה מתכוון להרים את זה?"
ואני אגיד, "אמא, את לא צריכה להחזיק את זה. תני לי לסחוב".
כן? -כי אני הילד שלך שהולך לגן.
כן, הילד שלי שהולך לגן.
כשתשימי משהו ביד שלי, אני מוכן לסחוב אותו.
יופי.
אני אקח אותו לאן שתגידי לי.
יופי.
מה?
כן, כדאי לך.
אבל ככה אנחנו בכיתה.
ככה סידרו אותנו אתמול.
בוניטה, מגי, אני, רייגן. בסדר.
רגע, פה? -אתה לפני מגי, נכון?
"מה שמרשים אולי יותר מכול
"הם הדברים שהחלטתם לא לעשות.
"החלטתם שלא תהיו מוגדרים על ידי המגבלות שלכם,
"שלא תהיו שבויים בדעותיהם של אחרים,
"ושלא תלכו בעקבות ההמון.
"למעשה, בחרתם שלא להיות מוגבלים
"למלכודות הנפוצות בדורנו.
"וקרובי המשפחה שלכם, סביר שהם לא מבינים,
"וסביר שלחברים שלכם אין הסבר,
"ואפילו לכם אין הסבר,
"אבל הגעתם הנה היום רק בזכות חסד אלוהי".
דרך השיניים אפשר לראות מיהו באמת האדם.
כבר בהתרשמות הראשונית.
ובחברה שלנו, הדימוי הוא הכול.
למשפחה שלי יש דימוי חזק מאוד,
אבל מאחוריו מסתתר המון כאב.
הרבה סבל.
הרגשות שלנו משפיעים על הזמן.
המעשים שלנו משפיעים עליו.
"זמן" זה כשאת מסתכלת על תמונות של התינוקות שלכם כשהם היו קטנים,
ואז את מסתכלת עליהם
ורואה שיש להם שפמים וזקנים.
ושהתקווה הכי גדולה שהיתה לך,
היתה שלפני שהם יהפכו לגברים,
תהיה להם הזדמנות להיות עם אבא שלהם.
היום השלושה ביולי. -היי, רואים אותי!
ואני מקליטה את פרידום ואת ג'סטס.
היי, אמא.
איך קוראים לך? -ג'סטס!
ג'סטס מה? -ג'סטיס (גם: צדק) פרידום.
השם שלך הוא לא ג'סטיס, אלא ג'סטס. -ג'סטס.
פרידום זכה בפרס התלמיד המצטיין של החודש
בבית הספר "אוור ליידי'ז בלסד סקרמנט".
תמחאו לפרידום כפיים. תמחאו לו כפיים.
ג'יי-ג'יי קיבל את גביע החודש?
לא. -הוא לא היה התלמיד המצטיין?
למה?
הוא לא עבד קשה. הוא... -ג'יי-ג'יי, אז לא...
לא קיבלת פרס כי היית התלמיד המצטיין החודש?
תני לי לראות.
לא, אמרתי שלא קיבלת את פרס התלמיד המצטיין.
לא? למה לא קיבלת פרס?
כשאמא ואבא שלי נעצרו
בגין שוד בנק,
היא היתה בהיריון עם זוג תאומים. אני אחד מהם,
והשני הוא אחי התאום, פרידום (גם: חופש).
היא קראה לי ג'סטס כי באותו זמן,
בשלבים המוקדמים,
רק אבא ואמא שלי היו שם.
היא קראה לי ג'סטס (גם: רק אנחנו), רק בלי הרווח באמצע.
הזמן הוא מה שעושים איתו.
הזמן לא משוחד.
הזמן אובד.
הזמן טס.
המצב הזה נמשך פשוט...
הרבה זמן.
הרבה מאוד זמן.
פרידום, רוצה את המפתח?
אין לכם ספר תנ"ך, מה? -יש לי אפליקציה בטלפון.
אתה בסדר? בוקר טוב.
שלחתם לו אימייל?
איפה הוא? -מקדימה, בחולצת משבצות.
מה שלומך? יום האב שמח.
כן, אדוני!
אני לא יכולה אפילו להתחיל להסביר לך כמה בירכת את החיים שלי.
כשדיברת על מה שבעל אמיתי עושה,
הכומר, בעלי לא איתי כבר 19 וחצי שנים.
בספטמבר זה יהיה עשרים שנה.
מה שמו של בעלך? -רוברט. ריצ'רדסון.
טוב. וגם הוא באגף המערבי? -כן.
הוא בוולנאט ארבע. -וולנאט ארבע.
יודעת מה? אני...
אני אנסה לבקר בימי שישי, כשאוכל,
כי בימי שבת וראשון צפוף מאוד.
אבל נסעתי בשבוע שעבר, פעמיים ברציפות,
כי אמרתי לו שלא אבוא ביום האב.
כי יהיה פה מפוצץ.
אין סיכוי שנבוא ביום האב. אתה יודע שאני אוהבת אותך,
אבל נתראה שבוע אחר כך. -אצלי היה פשוט כעס, כנראה.
לא היה לי כוח. -אני יודעת.
לא היו ביקורים ביום שישי. -כן. באמת יהיה עמוס, מה?
לא הלכתי כי יהיה עמוס, לא הלכתי כי אני לא יכולה לעמוד בזה.
כן, זה קשה. -לא היום.
את יודעת, אני אפילו לא מאמינה שהוא עדיין פה.
אז לא ללכת היום זה כמו...
את יודעת, כל שנה אני מתפללת שיקצצו להם את התקציב.
צריך לקצץ להם, כדי שהם יהיו חייבים לשחרר אותם.
מקצצים בכל דבר. זה מה שאמרנו בתקופה של קטרינה.
אמרנו את זה בשיטפון הגדול האחרון.
אמרנו את זה גם לפני קטרינה, כשמחירי הנפט והגז צנחו.
בעלי ואני אמרנו, "זאת תהיה השנה, הם יהיו חייבים".
הם יקצצו בחינוך ובבריאות,
אבל הם לא יקצצו בתקציב הזה.
הם לא יקצצו בתקציב הזה.
נדמה לי שהם חזרו למימון מלא.
על פי הסטטיסטיקה, ילדים של הורים שיושבים במאסר
לא אמורים אפילו לסיים תיכון,
אז העובדה שסיימתי את התיכון שנתיים לפני הזמן
ושאני לומד באוניברסיטה יוקרתית שכזאת מדברת בזכות עצמה.
כאילו, כל דבר שאני עושה... ובגלל זה אני תמיד מדבר עם הרבה אנשים.
מה אתה לומד? -מד"מ,
מדעי המדינה.
העניין הוא שכדי לחולל שינוי במערכת המשפט הפלילי,
כדי שהיא תהיה סלחנית יותר, צריך להבין איך היא עובדת.
אז הרעיון שלי הוא, ברגע שאלמד איך היא פועלת,
אוכל לקדם מדיניות כלשהי, או אפילו לקבוע מדיניות,
ואוכל לשנות את המדיניות שמכוונת נגד קהילות לא לבנות.
תודה רבה. בהצלחה, בנאדם.
יש לי שאלה. כן.
שניים מהם לא היו חברי סנאט מעולם, מלבד קירסטן.
סליחה, למעשה... -היית באף-וויי-סי.
טוב... תודה. נכון,
אני מצטער שאני קוטע אותך, אבל אני חושב שניסיון הוא דבר חשוב ביותר.
משהו שעשיתי, אף שאני רק בשנה ב',
הייתי חבר במועצת שנה א', אז אני יודע איפה השירותים,
ואני מכיר את תהליכי החקיקה ואיך מבצעים אותם.
ידעת שהוועד,
או מה שלא דיברת עליו, כבר קיים באורג-סינק?
כל חוק וחוק עולה לאורג-סינק.
כל מי שרוצה לראות את החקיקה שעובדים עליה בסנאט,
יכול להירשם לאורג-סינק.
רונדה, בואי נאמר את האמת כשאנחנו מדברים על שקיפות.
ואני שמח שאת חולקת עליי בנושא הזה,
כי זה דבר שלכל סטודנט צריכה להיות גישה אליו,
ומשהו שכל סטודנט אמור לדעת.
כשאנחנו מנווטים באורג-סינק,
את יודעת טוב מאוד שסטודנטים בקמפוס שלנו,
במיוחד אלה שבשנה א', לא מצליחים לנווט בקלות באורג-סינק.
מבחינתי זה אישי, כי כשרציתי להיות מעורב לראשונה,
הייתי צריך להסתכל בכל חדר שירותים ועל כל עלון שהודבק שם,
במיוחד במונרו, בקומה השנייה, ואפילו בקומה הרביעית,
כדי להיות מעורב.
מועצת הסטודנטים צריכה למלא תפקיד יותר פעיל ומותאם אישית
בקשר עם הסטודנטים, כדי שנוכל למלא...
אני לא חושבת אחרת, אני אומרת שזה כבר קיים.
תני לריצ'רד לענות.
כמובן, ואני אשמח לדבר איתך על זה אחרי העימות.
בחייך, אלוהים.
הלוואי שזה יקרה היום.
מדברת מרסי. -שלום, גברת מרסי. מה שלומך?
טוב. מה שלומך?
טוב. תודה רבה ששאלת.
שמעתי שנפל בחלקך העונג להיות המזכירה של השופט רוג'רס.
זאת המילה הנכונה? -זה נכון.
בסדר. נהדר.
שמי סיביל ריצ'רדסון,
והמשפחה שלי, משפחת ריצ'רדסון, ממתינה לפסיקה
של השופט רוג'רס, בנוגע לבעלי.
אני זוכרת שהוא אמר באולם המשפט
שההחלטה תהיה מוכנה בעוד כמה ימים.
רק רציתי לדעת אם יש לך אולי מידע או עדכון בנושא.
אם זאת לא בקשה מוגזמת.
אין לי. לא הקלדתי אף החלטה.
לא הייתי במשרד ביום שישי, אבל לא הקלדתי כלום ביום חמישי.
בסדר.
טוב. כן, גברתי, תודה רבה על זמנך.
בבקשה. -ביי, ביי.
ביי, ביי.
היא האישה שלי.
אני פשוט אבקש אותה, היא תדע מתי ההחלטה הוקלדה.
היא תקליד אותה.
אולי הוא כתב את ההחלטה היום. אולי מחר הוא ייתן לה להקליד אותה.
אחר צהריים טובים. הגעת למשרד של ואל. איך אפשר לעזור?
היי, זאת שוב סיביל.
הצלחת למסור לוואל את ההודעה?
הוא בדיוק סיים לדבר בטלפון, וההודעה מחכה לו שם.
בסדר.
טוב.
ברגע שהוא יקבל... חכי רגע.
סיביל? -כן, גברתי.
הוא אומר שהוא לא שמע כלום,
ושברגע שהוא ישמע משהו, הוא בהחלט יעדכן אותך.
כן. אני פשוט יודעת שהשופט אמר יומיים.
הוא שינה את דעתו, כנראה, וזה לוקח לו קצת יותר, מה?
שופטים משקרים לפעמים.
לא, לא בכוונה, אבל... -כן.
אני בטוחה שהוא התכוון, את יודעת. -כן.
אבל כמו אצל כולם, אין לדעת מה יצוץ פתאום.
כן. כן.
בסדר גמור. תודה רבה.
בסדר, מותק. ביי.
יצאתי מהכלא לפני 15 שנה.
אתם לא משקרים.
כן, תנו לי מה שמגיע לי. עוד קצת. כן. תודה.
כי אחד מהדברים שהתחייבתי אליהם היה שהם לעולם,
לעולם, לעולם, לעולם,
לעולם לא יתפסו אותי ככה שוב.
לעולם לא אוותר על חירותי.
לעולם לא אתן לעצמי לסבול כזה יחס לא אנושי.
אני לא נוגעת בבעלי. אני לא יכולה לישון איתו במיטה.
אני לא יכולה לחבק אותו. ועל פי חוק, הוא שייך לי.
נאלצתי לגדל את ילדיי לבד.
כשהייתי בכלא, הייתי צריכה להתכופף ולהשתעל,
ולהרשות למישהי להסתכל לתוך החלחולת שלי.
כשבא להם, הם אמרו לי להתפשט לגמרי, כי הם רוצים לראות.
אני יכולה לבקר את המשפחה שלי רק כשהם אומרים שאני יכולה לבקר.
אני יכולה לבקר את בעלי פעמיים בחודש.
המדינה מחויבת לתת לנו רק שני ביקורים בחודש.
והחוק מחייב אותם
לאפשר לנו ביקור של שעתיים בסך הכול.
תגדלו אתם משפחה מאחורי הסורגים במשך עשרים שנה.
תשמרו על המשפחה שלא תתפרק במשך שני עשורים במוסד הזה.
תשמרו על יקיריכם ועל שפיותכם
בתוככי מערכת הענישה האכזרית ויוצאת הדופן הזאת.
ואז תוכלו לדבר איתי.
אז תוכלו להגיד לי
שאם ביצעתי פשע, אני צריכה לשאת בעונש.
אמן! כן!
לא עמדתי במקום הזה מאז שהייתי בת ארבע.
הייתי חייבת לשתף עם משפחת הכנסייה שלי, ש...
כידוע לרובכם, בספטמבר יעברו שבע שנים
מאז שבעלי ואני שדדנו בנק.
בשבוע שעבר, אלוהים איפשר לי
להיפגש עם שתי נשים מהבנק.
מעולם לא הבנתי איך הבחירות שלנו יכולות להשפיע על האנשים שסביבנו.
לפני שזה קרה, תמיד חשבתי שאני אי.
שמה שאני עושה קשור רק אליי, וזה לא מפריע לאף אחד אחר.
אבל ראיתי את ההשפעה המהדהדת של הבחירה שלי,
לא רק עליי ועל משפחתי, ואני יכולה רק לדמיין את ההשפעה שלה
על כל הנשים שהיו בבנק ביום שבו נכנסנו אליו.
וכשביקשתי את סליחתן, אחת מהנשים אמרה לי,
"הבחירות שקיבלת..."
כי ראיתי איך זה השפיע על המשפחה שלי.
היא שאלה, "התנצלת בפני המשפחה שלך?
"התנצלת בפני אמא שלך?"
ואני אמרתי,
"את יודעת, אני יודעת שאמרתי לאמא שלי שאני אוהבת אותה.
"אני יודעת שאמרתי לאמא שלי שאני מעריכה אותה.
"אבל אני לא זוכרת שביקשתי מאמא שלי
"לסלוח לי על הבחירות שקיבלתי".
אמן.
אז הגברת המשיכה, ואמרתי,
"טוב, אני אלך הביתה ואעשה את זה.
"אני אלך הביתה ברגע שהפגישה תיגמר,
"ואבקש את סליחתה ואתחנן אליה".
והיא אמרה, "לא, אל תעשי את זה סתם ככה.
"אני רוצה שתזכרי את הרגע שבו תתנצלי בפניה,
"בדיוק כמו שתזכרי את הרגע כזה, שבו את יושבת איתנו לצד השולחן".
אז חשבתי וניסיתי להבין, "אלוהים, איך אעשה את זה?
"אני לא יכולה פשוט להזיז את האגו הצידה, לקוד קידה ופשוט לתת לה..."
ידעתי שאני מרגישה את זה, אבל ממש להשמיע את המילים האלה,
"בבקשה, תסלחי לי, כי אני יודעת שהבחירה היתה שלי, ולא שלך,
"ואני יודעת שפגעתי בך".
אז חשבתי לעצמי, "אין דרך יותר טובה מ..."
כי לא רק שהייתי צריכה לבקש סליחה מאמא שלי,
הייתי צריכה לבקש סליחה גם מהילדים שלי.
כן. -ואני צריכה לבקש סליחה מהכומר שלי.
אמן. -ואני צריכה לבקש סליחה ממשפחת הכנסייה שלי.
כן. -אמן.
כי כולכם עזרתם לגדל אותי. -שאלוהים יברך אותך.
אז אני מבקשת מכולכם, בבקשה, תסלחו לי על הבחירה שקיבלתי.
אמן.
כשהייתי במאסר, התפללתי שעם שחרורי מהכלא,
אלוהים ירשה לי להשתמש בקול שלי בשמם של חסרי הקול.
כי הבנתי בבירור
שמערכת הכליאה שלנו היא בסך הכול עבדות.
ואני חושבת על עצמי כעל משחררת עבדים.
הכוח שפועל בכן. אתן זוכרות את הדופק?
כשהרגשנו את הכוח הזה? הכוח שבזכותו עברתן את הסופות.
בזכות אותו כוח תעברו את הסופה הבאה.
ואת הסופה הזאת, אם עוברת עליכן סופה.
אני פה כדי להגיד לכן שהשאלה היא לא מה עובר עליכן,
אלא איך אתן בוחרות לצמוח כנשים עם הדבר הזה.
יש פה מישהי שרוצה עוד קצת?
דירת שיכון וקצבה מהרווחה לא מספיקות לכן.
יש פה מישהי שרוצה קצת יותר?
אני רוצה לשמוע אתכן. זה הכוח שלי... -זה הכוח שלי.
ואני לוקחת אותו בחזרה.
התגברתי על זה... -התגברתי על זה.
כי אני עשירה מדי. -כי אני עשירה מדי.
פוקס ריץ'! -פוקס ריץ'.
אני לא אוותר... -אני לא אוותר...
כי אני עשירה מדי. -כי אני עשירה מדי.
תגידו את זה ברצינות. אתם עשירים?
אני עשיר! -אני לא אוותר.
אני פוקס ריץ'. -אני פוקס ריץ'.
הכוח הוא שלי. -הכוח הוא שלי.
הכוח נמצא בתוכי. -הכוח נמצא בתוכי.
אם לא תוותרו אף פעם בחיים, כל דבר שליבכם חפץ בו,
תאמינו לי, תוכלו לקבל אותו.
לא משנה מה המכשול שעומד בפניכם, אתם צריכים רק להאמין,
ולהמשיך לשים רגל לפני הרגל השנייה,
ולשים רגל לפני הרגל השנייה, ולהמשיך ללכת ללימודים,
ואני מבטיחה לכם, החיים יכולים להשתפר!
אבל אתם חייבים להאמין.
אתן צריכות להכניס לגן העדן שלכן רק את אלה
שכשתסכלו עליהם תגידו, "אם הייתי גבר, זה סוג הגבר שהייתי".
הגברים שאנחנו יוצאות איתם אמורים להיות השתקפות של הדמות הגברית שלנו.
הם אמורים להיות זכרי אלפא!
אם האנרגיה שלנו היתה מתחלקת למין הגברי,
זה סוג הגבר שהייתי נהיית.
עברו שלושה שבועות מאז הדיון בעניין השחרור של רוברט בערבות.
התוכנית שונה מאשר בפעם הקודמת.
במקום שג'ים יפנה לוועדת השחרור המוקדם ביחד איתך,
אני אתלווה אלייך.
אני מאמין שגם אמא שלך תהיה איתנו.
כן.
בסדר.
לדעתי, מפריע להם מאוד שאתם מגיעים
ממקום של עוצמה ועמידה על הזכויות שלכם,
בניגוד לניסיון לקבל טובה.
אבל ההשפעה של שניכם יחד, כהורים,
על הצמיחה של הצעירים האלה למי שהם היום
היא נקודה חזקה כל כך,
שחשבתי שזה נהדר, תוך כדי אילתור...
זה מה שקרה לבחור ההוא, למאמן.
הוא אמר שאני לא יכול לשחק בקבוצה, הוא אמר שאני מתקדם מדי.
כי אני בן 11. -כן.
שאר הילדים בני תשע ועשר.
אז הוא המליץ עליי למאמן של הקבוצה הבכירה.
שיקגו פייר.
אז אני אתקשר, הוא אמר לי להתקשר מחר,
ולקבוע פגישה או תאריך למבחן.
קיבלת שיחת גוביינא בתשלום מראש מ... -רוב.
אסיר ב... -כלא לואיזיאנה.
השיחה מוקלטת, וייתכן שמאזינים לה.
השיחה התקבלה מעבריין
במתקן כליאה בלואיזיאנה.
כדי לשלם עבור השיחה, נא להקיש אחת. כדי לסרב, נא להקיש...
תודה שבחרת בסקורוס. ניתן להתחיל בשיחה.
היי, ילדונת. -היי!
מה שלומך? -טוב! מה לקח לך כל כך הרבה זמן?
אני לא יודע.
פשוט נתתי לך... -נהיית קצר ומחורבן.
אתה מתנהג מוזר, כי בקרוב תהיה בבית,
ואתה מתעכב עם השיחות.
ככה נהיים כשהזמן מתקצר.
לא. בגלל זה שלחתי לך באמצע אימיילים. ניסיתי להדביק את הפער.
לא שלחת לי אימייל כבר שעות.
מה? -זה אבא?
כן. -שלחתי לך אימייל אחד. לא, שניים.
רוברט בשירותים, הוא מנסה לדבר איתך.
תגידי לו שאמרתי שלום.
שלום. -מה הוא עושה שם?
הוא צריך להיות בתוך המקלחת. הוא מבזבז את המים שלי.
חשבתי שמים זה בחינם. -אין שום... לא, מים זה לא בחינם.
הוא אומר שהוא חשב שמים זה בחינם.
עשיתי מניקור ופדיקור.
תמשיכי. -והלכתי למספרה.
כן. מה?
החלקתי את השיער, בדיוק כמו שאתה אוהב.
והלכתי למספרה דומיניקנית לעשות את זה.
וכשאני אומרת שהן יודעות להחליק...
מה הדבר הראשון שתעשה כשתגיע הביתה, מר ריצ'רדסון?
לעזאזל, אני לא יודע.
נארוז וניסע לדיסני וורלד.
נשמע טוב.
זה מה שתמיד אומרים אחרי שזוכים באליפות.
כשמישהו זוכה באליפות, כולם שואלים, "מה עכשיו?"
"דיסני וורלד". -דיסני וורלד.
כן.
את מתרגשת?
אם אני מתרגשת?
אני אמורה להתרגש, כנראה. אבל אני מפונקת.
אני אמא של רוברט, אז נמאס לי, אתה יודע,
לחפש את האור הקטן בקצה הדרך.
את גרגר הזהב הקטן.
לא קיבלנו את כל מה שרצינו, אבל קיבלנו משהו קטן.
התקדמנו קצת מאז הפעם שעברה.
אני רוצה את הגבר שלי.
כן, נכון.
שום דבר אחר לא ירגיע אותי. אין שום דבר בהמשך הדרך.
אין שום, "את נהדרת. את עושה עבודה מצוינת".
אני רוצה את המשפחה שלי בבית. אני רוצה את המשפחה שלי ביחד.
אני רוצה שהילדים שלי יקבלו את אבא שלהם.
ואני רוצה אותו לפני שהתאומים יגיעו לגיל 18.
ויש לנו אפשרות לעשות את זה.
ויש אפשרות שתעשה את זה.
מה רוברט עושה?
הוא יצא. הוא רצה לשמוע את הקול שלך. נדמה לי שהוא פשוט התרגש.
הוא רצה לשבת לידי כדי לשמוע אותך מדבר.
כן.
הסתכלתי היום על העננים.
עננים גדולים ואווריריים.
כאילו שיכולתי לקפוץ מענן לענן.
את יודעת, במטע הפקאן שיש פה.
הסתכלתי וחשבתי, "וואו, העצים האלה נשתלו
"לפני עשרים שנה, כשרק הגעתי הנה".
באמת? -כן.
תודה שבחרת בסקורוס. להתראות.
התאומים שלי יהיו בני 18 בחודש הבא.
בני 18.
כשאבא שלהם נשלח לכלא, הייתי בחודש השלישי.
אין להם שום מושג
מה זה אומר שיש אבא בבית.
מה אבות עושים בכלל.
ג'סטס, אתה יכול להביא לי פטיש?
תודה.
מה זה?
תזרקי את זה.
ג'סטס, אתה יותר גבוה ממני.
בחור הזה?
תודה. אתה מספר אחת. אני מודה לך. -אני מנסה.
למי יש היום יום הולדת? -לפרידום.
היום יום ההולדת של פרידום, אמא.
כן. -כן, כן, כן.
ויום ההולדת של ג'יי-ג'יי!
יום הולדת שמח, ג'יי-ג'יי.
בוא, תדבר עם אבא שלך.
יש מסיבה, אבא.
יש מסיבה. -שלום, גברת מור. שלום ואהבה.
מה שלומך? שלום ואהבה גם לך.
סליחה שאיחרתי. -זה בסדר.
אנחנו מבינות. את אישה עסוקה.
היי.
היי! מה שלומך? -היי!
היי!
רוצה לדבר עם אבא שלי?
לא, הוא רצה לדבר איתך.
אם סיימת לדבר, תן לי את הטלפון.
לא, אני מדבר. -כן, תיקחי אותו ממנו.
זה אבא שלי. זה אבא שלי.
בבקשה. -תודה.
בסדר.
עושה רושם שיש צורך, או כורח,
שאנחנו, כבני אדם, מרגישים, לתת לאנשים ציונים, נכון?
לפתח מערכת דירוג.
אז השאלה שאנחנו מנסים לברר היא
אם זאת תכונה בלתי נמנעת של החברה האנושית.
אפילו במערכת כמו כלא, בין האסירים,
שבה כולם שווים, במובן זה שכולם ביצעו פשע,
אנחנו רואים למרות הכול
שיש שיטת מעמדות שמתקיימת שם.
היום יום חמישי.
אחיו וגיסתו התקשרו אתמול בערב,
הם אמרו שהיתה איזו בעיית צנרת בבית שלהם השבוע,
ושהבית שלהם הוצף, אז הם לא יוכלו לבוא.
לא יהיו איתו מספיק אנשים באנגולה.
זה יהיה מוגזם לבקש שתהיה איתו באנגולה?
כן, אדוני.
אתה יכול?
השבח לאל.
השבח לאל. אני אתחיל לצעוק בגללך.
תודה.
"בבקשה".
הולך לך טוב.
איך מאייתים את זה?
"איך הולך?"
טוב, פה כתוב "סה וה" ופה...
בצרפתית חשוב איך אומרים את המילים.
"סה וה",
בצורת השאלה, הפירוש הוא "מה שלומך?"
אבל אם את אומרת "סה וה", כמו משפט חיווי, זה אומר שהכול בסדר.
כאילו, "סה וה?" ואת עונה, "סה וה".
אפשר להגיד... -"בסדר?" כאילו, "הכול בסדר?"
כן. ואפשר להגיד...
כאילו, "אני בסדר. ומה איתך?"
למדת משהו. תן לי לראות.
תגיד את זה שוב. תגיד את זה שוב. זה סקסי, ילד.
אם תדבר ככה, ג'יי, תתפוס את כל הבחורות.
פרידום לא יותר טוב ממך בכלום. -רק התחלנו את הקורס.
בוקר טוב, גברתי. מאדאם.
ילדים הם חסונים.
אני חושבת שהגדולים כבר קצת יותר גדולים.
ואני חושבת שהם מבינים את החיים קצת יותר.
הם רוצים לקחת חתיכה
מהחיים.
חיים חיוביים, בשביל עצמם.
אוי, רוברט. -לדעתי זה רק בזכות סיביל.
אני חושבת שהיא הכתיבה את האווירה.
מאז ומעולם הכרתי נשים שחורות שמשחקות אותה.
גידלו אותי נשים שחורות שמשחקות אותה.
אמא שלי היא אישה שחורה ששיחקה אותה.
האחיות שלי הן נשים שחורות שמשחקות אותה.
ולקח לי זמן להבין שגם אני משחקת אותה.
לקח לי הרבה זמן להגיע הנה, לעמוד כאן.
כאישה שחורה, קשה לנו מאוד בעולם הזה.
וחשוב לי מאוד שהעולם יראה בחורות שחורות שמשחקות אותה ביחד.
תודה רבה. לילה טוב.
תודה.
אלוהים, זה פשוט מכריע אותי, העובדה שאוכל,
כבר מחר, לחבק אותך בזרועותיי.
שמחר בשעה הזאת, אוכל לשבת ולהקליט איתך.
אוי, מותק...
אם הייתי יכולה לחזור הביתה, אליך.
הלו.
שלום, גברת ג'ודי. -היי.
שמעת משהו מבית המשפט היום?
עדיין כלום.
עדיין כלום? -לא.
בסדר. יצא לך להתקשר אליהם היום?
לא. -לא? בסדר.
בסדר גמור. תודה לך. -בסדר. תודה.
איך היא אומרת שהיא לא קיבלה כלום כשהיא אפילו לא התקשרה?
לאנשים האלה אין שום כבוד לחיים של בני אדם אחרים.
הם פשוט משגעים אותך.
לא משנה כמה שפויה, מודעת או מבינה את מנסה להיות,
זה פשוט יגרום לך לצאת לגמרי מדעתך.
אני לא אעשה את זה. אני פשוט לא אעשה את זה.
ההצלחה היא הנקמה הכי טובה.
אני כמו איזה ילד מפגר קטן.
ההצלחה היא הנקמה הכי טובה.
תראי להם מה זה, פוקס. תראי להם מה זה.
תראי להם שאי אפשר להתייחס ככה לחיי אדם.
ההצלחה היא הנקמה הכי טובה.
תחזיקי מעמד, כי כשתחזירי אותו הביתה, הם ישלמו.
הם ישלמו. הם ישלמו.
הם ישלמו! הם ישלמו, לעזאזל!
לעזאזל!
הוא היה יכול להיות כבר בבית, עם המשפחה שלו. רק בגלל השטויות שלהם.
הם לא ממהרים.
"עוד כמה שחורים מנסים להגיע מבית הסוהר הביתה.
"כולם מנסים להשתחרר.
"אם אפתח תיק אחד מחדש, גם השאר ינסו להשתחרר".
אתם יודעים שזה מה שאמרו לעורך הדין שלנו?
אתם לא רוצים שמישהו שלא אמור להיות בכלא ייצא משם?
"אם אפתח את התיק הזה, כולם ינסו להגיע הנה
"ולפתוח את גזר הדין".
יברך אותי האל.
טוב, מה עכשיו? אני צריכה... אז את מכניסה...
את ג'ונתן למערכת, ואז מישהו יוכל להביא לי את ה...?
כשרוברט הקטן יהיה בן 18,
אני רוצה להיות רחוקה מרמת הכאב הזאת,
בשביל כל המשפחה, עד כמה שאפשר.
כל כך רחוקה, שאני אפילו לא אזכור כמה כאב לי.
בשם כל הקדוש, אנחנו מצדיעים לך, אחותנו.
בשם כל הקדוש, אנחנו מודות על רוחך,
על ה"אורי" שלך, על הרוחות המנחות שמנחות אותך.
תודה.
ואני מודה על כל המשפחה שלך.
ואז אנחנו אומרות "איישיי".
איישיי.
נא לחלוץ נעליים
אנחנו מודות מצפון.
אנחנו מודות ממערב.
ממזרח.
מדרום.
תודה שנתת לבעלך את כושר העמידה שאיפשר לו לעמוד במבחן הזמן.
קרטיס ריי!
התקשרו אליי עכשיו מאנגולה, מותק,
ואמרו שהמסמכים שלו יהיו מוכנים בעוד שלושים דקות.
אז הוא יהיה חופשי לפני שאגיע, אבל הלימוזינה כבר בדרך.
לך אולי אין פרפרים בבטן, אבל לי יש.
לא לוותר לעולם
כדאי לך לבוא הנה. כדאי לך לבוא הנה, רוברט!
נסעתי איתך כל היום, וזה עדיין לא מרגיש לי אמיתי.
הכול בסדר, מותק. -אלוהים הוא טוב. אלוהים הוא טוב.
כן.
בחיי... -כן, אדוני, הכול בסדר.
אני אוהב אותך.
יופי! -גם אני אוהב אותך.
ומעכשיו, אני רוצה שתאהב אותה כמו שצריך.
אמן!
-כן!
ושאר החיים שלנו יהיו מצוינים.
כשמדברים על אהבה,
דיברת על זה שלפני שאלוהים ברא את הכנסייה,
הוא ברא את המשפחה.
אבל לפני שהוא ברא את המשפחה, הוא ברא את מה שלדעתי
הוא הכוח החזק ביותר ביקום, וזה קרה כשהוא ברא את האהבה.
צורת הביטוי התקפה היחידה שיש בחיים.
היו ארבעה דברים שהבנתי כשנכנסתי לכלא,
ולמדתי אותם מדוד שלי, ורנון.
אמרתי שכשאלך לכלא, אעמוד כמו גבר.
שאומר את האמת לנוכח שקרים. שאסיים בכל הכוח.
אלוהים יודע שלא ויתרתי לרגע, כי שווה להילחם עליכם.
אמן. -אני אוהב אותך.
תמיד טוב לראות אותך.
כן.
רמי, צא מהנעליים שלה.
אלה נעליים של מישהו אחר. -של קלווין קליין.
פשוט. -ככה אני למדתי.
אמרו לי שאקבל מטר.
מטר?
אני מודה לאל על כך שאני מוקפת בלוחמים.
אני אסירת תודה על קהילה של אנשים שמוכנים לאהוב אותנו.
כן. -לכל אורך הדרך.
לכל אורך הדרך. -ונגיע לשם בדרך הזאת.