Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
NOVÝ PŘÍSPĚVEK KOMENTOVAT – 200 TO SE MI LÍBÍ
Podívej se na všechny ty různé skalní vrstvy.
Dívej, Eddi. Tam je ta jeskyně.
Teda, ty hory jsou obrovský.
- Mé nové pracoviště je 1 078 metrů… - Mami, ušetři nás té přednášky.
HMYZ
Jo.
To bude ono.
Je to správná adresa.
Na fotkách to nevypadalo jako taková díra.
Je to jen dočasné,
dokud si nenajdeme něco lepšího.
Eddi, polož toho šneka.
- To je Nadja. - Ale do domu ji nenos, jo?
Vítejte v Eisenkappel.
Nebo spíš jak říkáme v Železné Kapli.
- Paní Reitschová. - Děkuji.
- Zdravím, pane Röckle. - A ty jsi malý raubíř, že jo?
Eddi.
Jo, s těmi…
- malými prevíty to není jen tak. - Prosím?
Šneci. Těžko se jich zbavuje, ne?
Takže…
Jo, pojďme se podívat na váš nový dům.
Dobře.
Pojď.
Tak jo, tohle je kuchyně. Plně vybavená.
Nádhera, ne? Děti se tady můžou vyřádit.
Pravda.
Ten nábytek můžeme používat?
- Bývalí nájemníci ho tu nechali. - Nemohli se dočkat, až vypadnou.
Jo.
Dobrá.
Takže jak jsme se bavili, dám vám vědět, až…
Proboha Eddi.
Ty jseš ale rošťák.
Jo, jasně. Pojďme nahoru.
Počkej.
Tohle je wellness místnost.
Koupelna. Všechno je takové zelenkavé.
Nechcete dostat rakovinu kůže nebo tak něco.
Ne, já nevím, jen jsem vtipkoval.
Je to čistá korutanská horská voda.
Tady je samozřejmě vana.
To vás chrání před duchy.
Dělám si srandu.
Je to nejspíš sůl.
Ano, na ty šneky, vysává jim to vodu z těla.
To je půda?
Ano, je.
Ale je zamčená, vlastník tam má svoje věci.
Tenhle je můj.
Dobře, tak tenhle bude tvůj?
Mně je to fuk.
Takže…
kdybyste cokoli potřebovala, volejte kdykoli.
- Děkuji. - Je tam i moje číslo domů,
kdybyste na něco potřebovala chlapa.
Přeji pěkný večer.
To jako vážně?
- Co se děje? - Jsem na slovinské síti.
Jo, to se může stát.
Jsme přímo na hranici.
Co tam je?
Kde?
Tam.
Tam nahoře? Půda.
Je tam rodina zombíků.
Mami, Hendrik říká, že tam nahoře žije rodina zombíků!
Hendriku, pojď dolů a pomoz nám vynosit věci.
Chcete pizzu?
- Nějakou nám objednám. - Už jdu.
Ježíši Kriste, modlím se, vysvoboď mě z této kletby.
Skrze tvou krev budu vysvobozena.
Haló?
Ty tady taky bydlíš?
Nemusíš se bát.
Eddi, můžeš si jít pouklízet hračky?
Tak zatím.
Pizza je tady.
Eddi, dívej, mám nové zuby. Řekni: „Marmeláda a džem.“
Mohli byste to tady prozkoumat.
- A co asi v téhle prdeli najdu? - Hendriku.
Jaký Hendriku? Však je to pravda, nic tu není.
To nemůžeš vědět.
- To zas bude dobrý. - To zas bude dobrý?
Nic nebude dobrý! Kvůli té tvé posrané jeskyni jsem musel všechno opustit!
To by stačilo.
S tátou by se to nestalo.
Eddi?
Co tam děláš?
Eddi.
Musím na záchod.
VEČERKA
Zdravím.
Co pro tebe můžu udělat?
Přeješ si?
Šest housek, prosím.
Žádné nemám.
Housky.
To jsou žemle.
Žemle.
Šest žemlí, prosím.
Ty vole!
Báječné.
Jo, báječné. Úžasně tiché.
Nic se tady neděje.
Ještěže už končí prázdniny, co?
- Nádherný klid, spala jsem jako dudek. - Já taky spal jako dudák.
Ne, toulal ses po domě.
Tys byl náměsíčný?
Možná je to novým prostředím.
Musím do jeskyně, ale nejdřív navštívíme sousedku.
Ne, už mám v plánu hrát s kámošema.
To bez internetu nepůjde, ne?
- Jak to myslíš? - Promiň, ale technik přijde až odpoledne.
No tak.
Proč?
Buď zdvořilý.
Zdravím, Sabine Reitschová.
To je Hendrik, Eddi. Chtěli jsme se představit.
Jsme vaši noví sousedé.
Uvidíme, jestli vydržíte déle než ostatní.
Zdvořilost.
Jasně.
- Musím už jet, mohl bys… - Prozkoumat vesnici?
Třeba to s tím půjde rychleji?
Rolandi.
Tak jedem.
Hej.
Kámo.
Eddi, co tam děláš?
Vypadají jako…
Pojď.
ZDE ODPOČÍVAJÍ RALF A ROLAND POLZMANNOVI
ZDAŘ BŮH
Tak jsme tady.
JESKYNĚ OBIR
Páni, ty varhany.
- Takové u vás nemáte, že ne? - Ne.
Nebo alespoň ne v takové blízkosti.
Jen na výstavách a v prezentacích.
Neuvěřitelné.
ZÁKAZ VSTUPU! NEBEZPEČÍ ZŘÍCENÍ
Podívej se na všechny ty domy, Nadjo.
Ahoj.
Běž si hrát.
Sám?
Jsou tu i další děti.
Můžeš jim ukázat Nadju.
Tak jo.
- Ahoj. - Čau.
Chceš něco?
Jmenuji se Friedrich, ale všichni mi říkají Fritz.
Zní to víc hustě.
Proč takhle mluvíš?
Napadlo mě, že mi budeš lépe rozumět, když budu mluvit spisovnou němčinou.
Jsi z Německa, ne?
- Koukám, že zprávy se tu šíří rychle. - Jo, protože se tu většinou nic neděje.
- Čau. - Čau, Chrisi.
- Sklapni. - Sklapni.
No podívejme se, skopčák si nemůže dovolit pořádný vélo.
- Cože? - „Cože?“
Skopčák znamená tupej Němec. Je to urážka.
- Drž hubu, pitomče. - Pitomče.
Volá mu maminka.
- Vrať mi to, ty hajzle. - Cos mi to řekl?
Ty si teda troufáš.
- Řekl ti hajzle? - Vole!
Z toho si nic nedělej, Chris se vždycky chová jako vůl.
Jenom závidí.
- Co komu závidí? - Mně moji sbírku minerálů.
Tak ven s tím.
- Už jsi viděl toho ducha? - Jakýho ducha?
Amalie Polzmannové.
- Ty neznáš ten příběh o Polzmannových? - Ne.
Tak já ti ho povím.
Takže, bylo to v létě roku 1980.
Amalia Polzmannová sbírala houby
a její dva synové, Ralf a Roland, si nevinně hráli na zahradě.
Když je zavolala k večeři, tak ještě nevěděli,
že je jejich matka psychopatka a že jim otrávila polívku.
Potom, co Amalia zabila své syny, zabila i sebe.
- To stačí. - Stejně tomu nerozumí.
Proč ta máma není s jejími dětmi na hřbitově?
- To víš, sebevraždy… - Měj se, Friedrichu.
Jsem Fritz!
A neříkej, že jsem tě nevaroval.
Podívej.
- Eddi, ochutnej. - Co tam ta paní dělá?
Jaká paní?
Al dente.
VAŠE PŘÍSPĚVKY #PRATELE #NEJKAMOSI #MILUJU
GALERIE – VYBRAT
NOVÝ PŘÍSPĚVEK – SDÍLET #PRDELSVETA #UPROSTREDNICEHO
#KONECSVETA #EISENKAPPEL
EISENKAPPEL
„Rodinné drama v Bad Eisenkappel.
DALŠÍ INFORMACE
Desetiletý chlapec, šestnáctiletý bratr a jejich matka zemřeli na otravu houbami.
Slovinská matka dvou obětí, Amalia P…“
P.
AMALIA P.
Polzmannová.
„…pravděpodobně otrávila své dvě děti a pak sebe.
Motiv je stále nejasný.
Matka trpěla duševní chorobou.“
Vždyť to bylo před 40 lety.
- Ve vesnici se říká, že tu straší vrah. - Ale no tak, Hendriku.
A Eddiho náměsíčnost?
Nezneužívej bratra, abych se cítila provinile.
- Neříkej o tom Eddimu. - Jo, dobře.
Ne, není to v pořádku, pane Röckle. Měl jste mi o tom říct.
To je mi jedno.
Tak dobrou noc.
Jo vám taky.
Táta taky straší v našem starém domě?
Přesně tak.
- Ne, nevolejte mi. - Neblázni.
Mazej do postele.
Hele, Eddi?
Zdálo se ti v poslední době něco zvláštního?
- Třeba o nějaké paní? - O Nadje.
- Proto jsi mi ji nakreslil na zeď? - Co? Já nic na tvou zeď nenakreslil.
Eddi, to není vtipný.
Eddi, co to říkáš?
Co se tu děje? Jsi v pořádku?
Pojď.
To nic. Máma je tady.
Podívej.
Zní to slovinsky. Něco s mámou.
Díky, to vím taky.
Jasně, mou pomoc taky nepotřebuješ.
Znáš někoho, kdo by to přeložil?
Ida.
Jdeš?
Co chceš?
Tohle je Hendrik z Německa.
Bydlí v domě Polzmannových a jeho bratra posedl duch.
- Ty umíš slovinsky, ne? - Jo, trochu.
„Máma je nevinná.“
Panebože.
Amalia Polzmannová je nevinná. Víte, co to znamená?
- Ne. - Ne.
Polzmannová nezabila své syny.
A skutečný vrah Rolanda a Ralfa je stále na svobodě.
Duch Amalie Polzmannové je uvězněný v těle tvého bratra a mluví skrz něj.
Ale Amalia to být nemůže. Eddi říkal: „Máma.“
- Což znamená… - Jo, že to říkají ty mrtvé děti.
Co ten skopčák chce?
Sklapni.
Ty sklapni.
Čemu se směješ?
- Co máš za problém? - Co mám za problém?
Co ty máš za problém? Vrať se do zpátky do Skopčákova.
- Skopčáku jeden. - Vy jste volové.
Jo, jo. Jdeme.
Krev!
Jsi v pořádku?
Nic mi není. Jsem v pořádku. Díky za optání.
Tady máš.
Do nosu.
To bylo drsný.
To jsou tamp…
Hendriku?
- No? - Jsi v pořádku?
- Co se proboha stalo? - Basketbal.
Musím za Hendrikem nahoru. Pusť si televizi.
- Může se Nadja dívat se mnou? - Třeba.
Jupí!
Tak basketbal, jo?
Víš, že jsem tu pro tebe.
Díky.
Jo.
Rolandi.
Eddi?
Eddi.
- Eddi? - Eddi?
Eddi!
Váš syn šel na hřbitov.
Do háje.
Eddi!
Slyšíš to?
Sakra.
Eddi?
Co tady děláš? Eddi, pojď sem.
To nic.
Všechno je v pořádku.
Eddi, co jsi dělal na tom hřbitově?
Ta paní mě volala.
Jaká paní?
Tahle paní?
Tohle je důležité. Jaká paní?
Přestaň si kreslit, da Vinci, je čas se jít vykoupat.
Dáme si závod.
Tak jo.
Víš, co znamená gobe?
Gobe jsou houby.
Dík.
I za to předtím.
Nemáš za co. Proč se ptáš na slovo gobe?
- Brácha to napsal ve spánku. - Nevěříš snad doopravdy na duchy, ne?
Ne, ale…
je to zvláštní.
Co tvůj nos?
Bude v pohodě.
Ach jo.
Ahoj.
- Čau. - Na tvůj nos, taky to používám.
Díky.
Chceš jít dál?
Jo, jasně.
Nevypadá to tak strašidelně.
- No, měla bys to vidět v noci. - To je pozvánka?
- Prosím? - To mě zveš?
Ne.
Tak jsem to nemyslel.
Tohle je…
můj pokoj.
To je tvoje přítelkyně?
Ne, jen kamarádka z mojí party.
Už se nevídáme.
Super fotky na Insta.
- Díky. - Hashtag „prdel světa“.
Za to se omlouvám.
Je to tady prostě jiné.
Dobré jitro.
- Co? - Tak se to u vás říká, ne?
Ani ne.
Je to tady strašidelné.
- Jé, Ida se taky přidá. - K čemu?
Haló, musíme přece vyřešit vraždu.
Ne, to ne.
Včera teda žádný duch?
Ne.
- Možná byla zpráva doručena. - Houby?
Tvůj bratr mohl gobe slyšet kdekoli.
Ne, ty mrtvé děti nám chtějí něco říct.
Ale…
my už víme, jak zemřely.
Možná je gobe pro něco zkratka.
Jo, pro „žádní duchové neexistují“.
Jo, to je ono.
Ž, D, N…
Co? Však to nesedí.
Ne, ne!
Jestli je to fakt zpráva ze záhrobí, proč nám ty děti neřeknou, kdo je zabil?
Kdo říká, že to ví?
- Kdyby teda duchové existovali. - Je jen jeden způsob, jak to zjistit.
Seance.
Hele, Polaroid.
Jestli na něj sáhneš, Hendrik ti usekne prsty.
Proč?
Byl…
Byl našeho táty.
Potřebujeme foťák, ať máme důkaz.
Fajn, jak chceš. Ale buď opatrný.
Teď se všichni chytněte za ruce.
Zavřete oči.
Médium musí přejít do stavu lehkého transu,
aby duch mohl převzít kontrolu nad jeho tělem.
A pak začnou problikávat světla a Eddi se bude vznášet.
Nesmysl, tohle není poltergeist. Je to naprosto obyčejný případ posednutí.
No když to říkáš.
Můžu pokračovat?
Zavřete oči.
Duchové, pokud jste přítomni, zveme vás, abyste k nám promluvili.
Hustý.
Co říkal?
„Eddi spí.“
Kdo jsi?
Roland Polzmann.
Kdo tě zabil?
Sorry, alergie na prach.
Buďte opatrní.
Pozor!
- Co? - Něco jsem slyšel.
Fritzi.
Ralf a…
Roland?
To musí být postele, ve kterých zemřeli.
Sklapni.
Eddi.
Rolande.
Co tím myslíš?
Ralf přichází. Musíte rychle pryč!
Dělej!
- Ta fotka. - Zapomeň na ni, musíme vypadnout.
To nic.
Houby?
Proč Roland chtěl, abychom to našli?
Eddi se dívá na televizi.
Tak co?
„Houby na smetaně, houby se zvěřinou…“ Vyber si.
Film.
Super 8, na to mám doma projektor.
Proč mě to nepřekvapuje?
Hned jsem zpátky.
Budu spěchat.
Je tu ještě něco.
Vypadá to jako deník.
To byl fofr.
Nebylo zamčené. Máš štěstí, že jsem to jen já.
- Máš doma mámu? - Ne, teď tu není.
Aha.
- Kdy se vrátí? - Později.
- Tak já počkám uvnitř, než se… - Dělám domácí úkoly.
Nemáš prázdniny?
Jazykový kurz. Musím…
se naučit rakousky.
Čauky.
My si tykáme?
Pardon.
Podívej se.
Mám zaručené řešení na ty šneky. Je to recept mojí mámy.
Díky.
Pozdravuj mámu.
- Dobrý den, pane Röckle. - Ahoj, Fritzi.
Zajímavé, co to provádíte?
- Co máte za lubem? - Díky za ten jed.
Není zač. A hele…
jsme přátelé, ne?
Sbohem.
Zatím.
Měj se.
Uvědomuješ si, že ti jede po mámě, že jo?
Jede?
Líbí se mu tvoje máma.
„11. června 1979.
Konečně jsme se přestěhovali do nového domu.
Děti ve vesnici nejsou moc přátelské a jen na mě zírají.
5. července 1979.
Roland už se skamarádil.
Máma už byla několikrát na houbách.
Asi se jí tady na vesnici moc nelíbí. Úplně jí rozumím.“
To je…
Seelosová.
Jo, ne?
Co je tam dál?
„3. března 1980.
Naše hospodyně nám dává malé dárky.
Snaží se šplhnout si u mámy i tím, že se zajímá o zahradu.
2. srpna 1980.
Hospodyně je velmi svědomitá. Táta jí jako poděkování dal náhrdelník.
Mámě už dlouho žádný dárek nedal.“
Tím to končí.
To je všechno? To není možné.
Bylo toho hodně. Polzmann měl poměr s paní Seelosovou.
- Na to jsi přišla jak? - Ten šnečí přívěsek.
Vlastní manželce nic nedal, ale paní Seelosové ano.
Ale šnečí přívěsek? Vždyť to není vůbec romantické.
Jo, ale…
Polz pochází ze slova polž a polž je slovinsky šnek.
- Takže Polzmann znamená… - Šnečí muž.
- Jo. - Vy máte ale bujnou fantazii.
I když…
jestli je to pravda, tak paní Seelosová by pořád měla ten šnečí přívěsek mít, ne?
Ale jak to chceš zjistit?
- Se zeptám. - Jsem zpět!
Tak jsem si to hlídání nepředstavovala. Ahoj Eddi.
- Ahoj. - Dobrý den.
- Dobrý. - Ida a Fritz.
Bezva.
Zrovna odcházíme.
- Budeš doma na večeři? - Jasně.
Nashle.
Ahoj.
Tak co máš v plánu?
„Dobrý den, paní Seelosová. Měla jste poměr s panem Polzmannem?
Dal vám šnečí přívěsek?“
A co dál?
No jo. „Zabila jste Ralfa a Rolanda?“
Jo, tak nějak.
SEELOSOVÁ
Nikdo není doma?
Co teď?
Půjdeme hledat přívěsek.
- Budu hlídat. - A my jako půjdeme dovnitř?
Týmová práce.
Proč tohle vůbec dělám?
Dobrý den, paní Seelosová.
Ahoj.
Dobrý den, paní Seelosová.
Kurva!
Honem!
Dělejte, už je skoro tady.
Honem ven, pohni.
Paní Seelosová?
Je pravda, že jste Polzmannům dělala hospodyni?
- Buďte rádi, že vás nehlásím policii. - Je nám to moc líto.
Otrávila jste Ralfa a Rolanda?
- Fritzi! - Teď mě dobře poslouchej.
Uklízela jsem tam, ale Polzmannová se pak zbláznila a já už se nevrátila.
Nepracovala jsem pro ně…
když ti dva kluci zemřeli.
A teď vypadněte, nebo řeknu vašim rodičům, co jste udělali.
Ale…
- Ale jestli… - Moc se omlouváme, paní Seelosová.
- Jste v pořádku, paní Seelosová? - Vypadni!
Očividně něco tají.
- Rozhodně. Něco skrývá. - To stačí.
- Proč nezavolala rodičům? - Na vesnici řešíme věci mezi sebou.
- To se Polzmannovým vyplatilo. - A co s tím uděláš?
Co s tím udělám? Myslel jsem, že jsme v tom spolu.
- Nejradši bych vypadl. - Co ti brání?
Ty určitě ne.
Ještě něco?
- Bezva, teď jsi zahnal svou holku. - Co tím chceš říct?
I slepej by viděl, že se ti líbí.
Drž hubu! Co ty víš o holkách?
Víc, než si myslíš.
Ahoj.
- Všechno v pořádku? - Jo.
Ti noví přátelé jsou fajn.
Večeře bude za půl hodiny.
Ralfi.
- Dobré ráno, chlapáku. - To ne!
- Zbláznil ses? - Je to jed na šneky.
Toho jsem se zbavila už dávno.
Co je to s tebou?
Musím už jít. Uklidíš to?
Na co čumíš?
Ahoj.
- Ohledně toho včerejšku… - Mám moc práce.
Byl jsem rozčílený a…
řekl jsem věci, které jsem tak nemyslel.
Moc…
moc mě to mrzí.
Mám nápad.
Kde máš vlastně tátu?
Zemřel.
Byla to nehoda.
To je mi líto.
Už je to dlouho.
Proto chceš věřit na duchy?
Ne.
- Sama jsi to viděla. - Nevím, co jsem viděla.
Přijdete o víkendu?
- Kam? - Na festival krojů, přijde celá vesnice.
- Musím si vzít kožené kalhoty? - Jak jinak.
Tak ne.
Škoda, to asi budu muset tančit s Chrisem.
- To nemyslíš vážně. - Myslím.
Co se děje?
Taky jsi ho viděla.
Nic nevidím.
Já ho ale viděla.
Jo, já taky.
Zajímavé.
Takže Eddi je médiem pro Rolanda a Hendrik pro Ralfa.
Eddi spí. Já jdu pryč. Kdyby něco, mám u sebe telefon, jo?
- Jo. - Jídlo je v lednici, kdybyste měli hlad.
- Díky. - Potřebujete ještě něco?
- Ne, díky. - Máme všechno. Bav se.
Tak dobře.
- Nashle. - Mějte se.
A co teď?
Počkáme, až Hendrik usne a přijde Ralf.
Brambůrky?
Fritzi, takhle neusnu.
Fritzi!
No jo.
Hendriku?
Hendriku.
Jsem vzhůru.
Pohni.
Mám plán.
Rozptyl ho.
Hendriku, prosím.
Prosím.
Ido, pojď sem!
Funguje to.
Co?
Sůl tě chrání před duchy.
A víš, kolik soli je v brambůrkách.
Ralfe?
Co chceš?
Chce se pomstít.
Vražda.
Matka.
Hendriku?
Opatrně.
Nedělej nic, čeho bys pak mohla litovat.
Co se stalo?
Kurva.
Co se tady děje?
Vy jste pili?
Co? Ne.
Nemáte ani ponětí, co…
alkohol dělá s vaším tělem.
Jo, jste ještě pořád ve vývoji.
- Co? - Mami, měla bys jít spát.
- Jo. - Jdeme.
Já…
Měla bych jít spát.
Jak to…
tady zvládají, když mají tolik kořalky?
Moje máma vždycky vypije láhev vody a pak si vezme dva aspiriny.
Ty jseš Fritz.
- Mami. - Jo.
Postel, teď hned.
- No tak. - Teď hned, postel, mami.
A pamatujte, žádná kořalka.
- Ublížil jsem vám? - Ne.
Mluvils slovinsky.
Co jsem říkal?
„Chci se pomstít.
- Vražda. Matka.“ - Je to jasné, Ralf se chce pomstít.
- Ale komu? - Všem. Celé vesnici.
Napsal do deníku, jak moc to tady nenáviděl.
No, Roland říkal, že jeho máma je nevinná, ne?
To znamená, že ji taky někdo zavraždil.
Ralf se chce pomstít vrahovi, ne celé vesnici.
To znamená, že se Ralf vrátí.
Jo, ale neboj, nenecháme tě v tom samotného.
- To vypadá dobře, ne? - Jako pasák koz Peter z Heidi.
Trochu ano.
Podívej se.
To je dobrý.
Musíš se vidět, jak dobře vypadáš. Tamhle.
To je ono.
Hele, vypadám jako úplný pako.
Ale no tak. Jsi jen trochu bledý.
Ida bude mít určitě radost.
Půjdu napřed, mami.
Dobře.
Děje se něco, mami?
Vím, že toho po tobě nechci málo.
Ale…
stejně bychom se museli přestěhovat, život ve městě si už nemůžu dovolit.
A jsou to jen dva roky a pak…
se můžeš rozhodnout, kam chceš jít.
Vím, že to nedávám vždycky najevo, ale mám tě moc rád.
Nemusíš se omlouvat, mami. Všechno bude dobrý.
Běž. A žádnou kořalku, jasný?
Uvidíš, žene se bouřka.
To je ale blbost.
O kolik se vsadíme?
O deset eur.
Dohodnuto. O deset euro.
- Ahoj. - Čau.
- Dáš si něco k pití? - Jasně.
Fritzi, mám pro tebe už jedno pití připravený.
- Díky. - Nemáš za co.
- A pro tebe taky. - Díky.
Ten punč se musel zkazit.
Kde je?
Kdo?
- Hendrik. - Netuším. Zavolej mu.
Nemám u sebe telefon.
- Kde jsi? - Jsem na hřbitově.
- Na hřbitově? - Má šnečí přívěsek.
Jakej šnečí příbytek?
Šnečí přívěsek.
- Hendriku? - Asi jsem našel tu vražedkyni. Počkej.
ODESÍLÁ SE…
ODESLÁNÍ SE NEZDAŘILO
Vlezu jí do auta.
Do jakého auta?
Hendriku?
Že prý leze do nějakého auta a našel vražedkyni.
Vidíš? Co jsem ti říkal?
Dobrý večer.
Ahoj.
Musíme něco udělat.
Paní Seelosová říkala, že když ti dva kluci zemřeli,
už tam hospodyni nedělala.
Co když měli nějakou druhou hospodyni?
Co se děje? Počkej!
Řekla jste, že už jste nebyla hospodyní, když děti zemřely.
- Vím, co jsem řekla. - Přišel po vás někdo další?
- Zavolej policii. - A co ty?
Půjdu hledat Hendrika.
Díky.
Smím vás požádat o tanec?
Tohle je můj tanec.
Zastav se.
Potřebujeme zásahovku, Kobru. Někdo unesl Hendrika.
Zpomal, mladíku. Co se děje?
Potřebujeme zásahovku,
Kobru.
Někdo unesl Hendrika.
Řekni mi, pil jsi alkohol?
Ne.
„Nemůžu opustit rodinu.
Ale naše dítě nepozná nouzi. Je mi to líto.
Už se nesmíme vídat. S láskou…“
Ralfi.
Počkej.
Uvařím kakao.
Díky Bohu, že jste tady. Musíme zavolat policii. Ta žena…
Gerolde, Ralfi se vrátil.
Běž dovnitř, mami. Já se o to postarám.
Mami?
Žádné hlouposti, chlapče.
KDE JSI?
Ido!
- Co se děje? - Byl jsem v Röcklově domě.
Jeho máma měla poměr s Polzmannem. Mám milostné dopisy.
Píše se tam něco o těhotenství.
To znamená, že Röckl je Polzmannův nemanželský syn.
Jo.
Do háje. Pojď.
Počkej!
Pro tebe, Sabine.
- Děje se něco? - Hendrik už tu měl touhle dobou být.
Neodepisuje mi.
Kdybys věděla, co jsem v jeho věku dělal já…
Copak, zlatíčko?
To je slovinština.
Eddi neumí slovinsky.
„Hendrik je v ohrožení.“
Eddi, pojď, vstávej.
No tak, musíme jít. Pospěš si.
Sabine, počkej.
Chrisi, potřebuju tvou pomoc.
Už jdu.
Ale jemu hrozí nebezpečí. Musíme mu pomoct.
Fritzi, víš, kde je Hendrik?
U Röcklových. Říkám jim to celou dobu.
- Dobře, tak tam pojedeme. - Tak jo, jedeme.
Zavolej policii!
Kurva!
Jsi v pohodě?
Ztratil jsem telefon.
Pojď, schováme se v jeskyni.
Řekni mi, učili jste Eddiho slovinsky?
Ne, to byl Roland.
Jaký Roland?
No přece jeden z těch duchů. Ten hodný.
Děti!
Nebuďte hloupé.
NEBEZPEČÍ ZŘÍCENÍ
- Co budeme dělat? - Ukažte se!
Do prdele.
Pozor.
Opatrně. Chyť mě za ruku.
Stůjte!
No tak neblbněte. Zastavte se, nebo budu střílet.
Počkej.
Do háje.
Tudy.
No tak, děcka.
Nebuďte hloupí.
Dejte mi ty dopisy
a na všechno zapomeneme.
POZOR!
Myslím, že je pryč.
Hendriku!
Hendriku, řekni něco!
Hendriku?
Hendriku, jsi v pořádku?
- Jo, asi jo. - Počkej, přivolám pomoc.
Do prdele. Kurva.
Ido!
Jsi v pořádku?
Děti?
Jsi v pořádku?
Asi ne.
Jste v pořádku?
Jste zranění?
Pane Röckle, pomozte nám!
Uvízl jsem!
Hej!
Haló?
Slyšíte nás?
Prosím!
Co budeme dělat?
Pane Röckle? Haló?
MÁMA
- Ostatní nás vysvobodí. - Nikdo neví, že jsme tady.
Ale hledají nás. Oni nás najdou.
Že jo?
Ido?
Jsem rád, že jsme se sem přestěhovali.
Kvůli tobě.
Taky jsem ráda.
Dostaneme se odsud, hlupáčku.
Dívej, tamhle.
Běž, Ido.
Přivolej pomoc.
Je to v pořádku.
Fridříšku,
běž už spát.
Nech si něco pěkného zdát.
Příšery ti neublíží,
můžeš v klidu spát.
Můžeš s klidem odpočívat.
Běž už spát,
moje sluníčko.
POLICIE
To se nemůže opakovat.
Paní Röcklová?
Nemůže těm dětem ublížit.
Víte, kde je můj syn?
Ne.
Šnečí přívěsek.
Zastavte!
Vystupte si! Pohyb!
Ido?
Jeskyně!
Zůstaňte v autě.
Je mi to líto.
Ať to prosím přežije.
Prosím.
Když se tehdy stal zázrak z Korutánska, to dítě bylo pod vodou půl hodiny
a mělo tělesnou teplotu 18,4 °C.
Fritzi!
Jo, já vím. Sklapni.
Říkal: „To jsi byla ty.“
- Rolande? - Mami.
Nic neříkej.
Ale…
ty jsi mrtvý.
„Ty jsi nás zabila.“
To jsem nechtěla.
Mami.
Ty děti…
- Prosím. - Ty děti neměly být doma.
Chtěla jste otrávit paní Polzmannovou, ne děti.
Ano.
Od té doby jsem nezažila jediný šťastný den.
„A tak byl případ otravy znovu otevřen.
Pachatel se přiznal.
Jejím motivem byla láska k otci zesnulých dětí.
Nechtěla otrávit děti, jen jejich matku.
A Amalia Polzmannová není vrahem ani sebevražedkyní.“
Jdete?
Sbohem, Nadjo.
Překlad titulků: Jan Matějka
Nesmysl, tohle není poltergeist. Je to naprosto obyčejný případ posednutí.
No když to říkáš.