Downloaded from YTS.MX
Shirley Temple-programmet som skulle sändas nu utgår,
på grund av följande specialinsatta sändning.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vi avbryter det ordinarie programmet för en specialsändning från Cape Canaveral.
Den 5:e maj 1961 är sannerligen en dag som kommer gå till historien.
Trots att uppskjutningen av astronauterna kan ses på nära håll direkt på TV-skärmar
har hundratals människor tagit sig till Cocoa Beach, för att med egna ögon
på långt avstånd se spåret av eldsflammor när Redstone far mot skyn.
DEN 5:E MAJ 1961 FÖRBEREDER NASA ATT SÄNDA DEN FÖRSTA MÄNNISKAN TILL RYMDEN.
INGEN VET OM ASTRONAUTEN KOMMER ATT ÖVERLEVA RESAN.
Jag saknar ord för detta utom de mest banala:
Spänningen stiger här på Cape Canaveral.
Världen ser på med intresse.
Allmänheten har inte svårt att känna oro för mannen som ligger på rygg
på spetsen av en Redstone-raket.
På något sätt verkar det inte vara rätt plats för en människa.
DET HÄR ÄR BERÄTTELSEN OM DE SJU FÖRSTA ASTRONAUTERNA.
Vi ser det här som ett steg i en stor upptäcktsresa.
Vi hoppas lägga grunden för mycket större upptäckter i framtiden.
DE SOM RISKERADE LIVET FÖR ATT PÅBÖRJA RESAN MOT MÅNEN.
Du har säkert tänkt tanken att den här resan inte går som den ska,
och att du inte kommer återvända.
EN KAPPLÖPNING MOT SOVJETUNIONEN, PÅ LIV OCH DÖD.
En man, med hjälp av ett lag på tiotusen,
och de mest avancerade apparater vetenskapen har att erbjuda.
BERÄTTELSER FRÅN BORTGLÖMDA ARTIKLAR, BILDER OCH LJUDINSPELNINGAR.
Men ändå, en ensam man, i en liten kapsel på spetsen av en raket.
När vi bad NASA om bilder av de första amerikanska astronauterna,
John Glenn och de andra sex som valdes till Mercuryprogrammet 1959,
fick vi det här.
Alla sju i rymddräkter, uppradade som för ett klassfoto eller ledarskapsutbildning.
Men även detta är de män som ska ta oss ut i rymden,
komma ikapp ryssarna och vinna det Kalla Kriget mot Sputnik,
ledigt klädda i burnuser efter fyra dagars överlevnadsträning i öknen.
Vilka var astronauterna?
Ståtliga hjältar i rymdkapseln, eller ett gäng vanliga pilotgrabbar?
Författaren Tom Wolfe har forskat i deras historia i ett antal år,
och har skrivit en bok med titeln Rätta virket.
Det är inte den sorts berättelse vi fick höra då det begav sig
från rymdprojektet, politikerna och till och med den amerikanska pressen.
Tom Wolfe, välkommen.
Tack så mycket.
Behövde vi hjältar när de här astronauterna kom?
Var det därför vi så snabbt byggde upp dem som en sorts falska gudar?
I dagens läge är det svårt att minnas...
...hur allvarligt det Kalla Kriget var i slutet av 50-talet.
4:E OKTOBER, 1957
TRE ÅR INNAN NASA FÖRSÖKER SKICKA EN PERSON TILL RYMDEN,
FÅR AMERIKANERNA EN OBEHAGLIG ÖVERRASKNING I VARDAGSRUMMEN.
Ni är de första amerikanerna som ser uppskjutningen av Sputnik 1
från Kyzulkum-öknen i Sovjetunionen.
TRE TIMMAR EFTER SPUTNIK-UPPSKJUTNINGEN
Tillbaka för att tävla om 20 000 dollar är tioårige skolpojken Eddie Hodges
och hans medtävlare Major John Glenn Jr, stridspilot i marinkåren.
Vad tycker du om den ryska satelliten som kretsar kring jorden i 29 000 km/h?
Det är första gången någon har lyckats skicka något så långt ut i rymden
och hållit det kvar där så länge.
Och det är förmodligen första steget mot rymdresor eller månfärder,
något vi troligen kommer få uppleva åtminstone under Eddies livstid.
Eddie, skulle du vilja resa till månen?
Nej tack, jag trivs bra där jag är.
EFTER UPPSKJUTNINGEN AV DEN FÖRSTA SATELLITEN, SPUTNIK,
FRUKTAR AMERIKANERNA ATT SOVJET ÄR KAPABLA TILL EN INTERKONTINENTAL ATTACK MOT USA.
Demokraternas senator Jackson från Washington beskriver den ryska bedriften
som ett fruktansvärt slag mot Förenta Staternas prestige.
När satelliten färdas runt jorden en gång varje en och en halv timme,
sänder dess kemiska batteridrivna radio kodade meddelanden till ryssarna.
Vita Huset sammanfattar situationen så här:
"Uppskjutningen av Rysslands och världens första konstgjorda måne
"är av stort vetenskapligt intresse, men ingen överraskning."
General John Medaris, är ni förbluffad över de ryska framstegen med Sputnik?
Man förbluffas bara av sådant man inte förstår,
eller inte tror någon kan åstadkomma.
Så vi har kunskapen för att göra det de gjorde?
-Det har vi definitivt. -Varför har vi inte gjort det?
Vi började sent.
Vi kom inte igång så snabbt vi skulle ha kunnat.
Nu måste vi jobba som tusan för att komma ikapp.
De ligger före oss, och vi måste börja jobba hårt för att komma ikapp.
Det är dags för Amerika att vakna och göra något åt saken.
Känslan här i landet var att det viktigaste av allt
var att komma ikapp ryssarna i rymden.
John McCormick, som var Representanthusets talesman,
sa att vi skulle gå under som nation om vi inte kom ikapp ryssarna.
TVÅ MÅNADER EFTER SPUTNIK FÖRSÖKER USA SKJUTA UPP
SIN EGEN SATELLIT MED EN VANGUARD-RAKET.
I desperation hoppades USA på Vanguard-raketen.
Närmare 200 reportrar från hela världen flögs in för den stora uppvisningen.
De fick en steg-för-steg-genomgång vid uppskjutningsplatsen.
De bevittnade varje detalj av de vanligtvis topphemliga förberedelserna.
Spänningen steg gradvis i kontrollrummet.
Amerikas prestige hade aldrig varit lägre än i det ögonblicket,
klockan 11:45 den 6:e december 1957.
MOTGÅNG FÖR IKE I RYMDKAPPLÖPNINGEN MOT CHRUSJTJOV
USA KALLAR DEN "KAPUTTNIK" RAKETEN EXPLODERAR
Det är en stor klyfta mellan löften... och resultat.
Jag tror att det amerikanska folket vill se handling...
HÄLFTEN AV USAS RAKETER MISSLYCKAS
...och kräver att vi kommer igång med vårt program.
Allmänheten i västvärlden har vant sig vid snabba vetenskapliga framsteg.
Man har vant sig vid tanken att Sputnik susar fram genom rymden,
och folk säger: "Vad är nästa steg? Vad kommer efter Sputnik och Vanguard?"
Nästa steg har planerats under en lång tid.
Det är en bemannad satellit.
SOVJET HADE BESEGRAT USA GENOM ATT SKICKA UPP DEN FÖRSTA SATELLITEN.
MEN NÄSTA MÅL ÄR ATT SKICKA EN MÄNNISKA TILL RYMDEN,
OCH AMERIKA HAR BESTÄMT SIG FÖR ATT BLI FÖRST.
Att komma ikapp, på alla fronter. Det var det viktigaste.
Så man valde en mer banal metod.
UR RÄTTA VIRKET AV TOM WOLFE
I stället för att skicka en flygfarkost skulle de försöka med en burk, en låda,
en kapsel med en människa i.
Människan skulle inte vara en pilot,
utan en mänsklig kanonkula,
utan möjlighet att på något sätt påverka kapselns kurs.
EISENHOWER SKRIVER UNDER LAGFÖRSLAG OM CIVIL RYMDMYNDIGHET
Jobbet gavs till NACA, den nationella forskningsinstansen för aeronautik,
som omvandlades till NASA.
Vi kommer utveckla och skjuta upp
farkoster som kan samla vetenskapliga data och utforska solsystemet.
NASA kommer ha runt 300 miljoner dollar i budget för sin verksamhet under 1959,
och med dessa medel måste vi göra framsteg i våra nuvarande forskningsprojekt.
Vi måste anlita hjälp utifrån inom områden
som elektronik, kontrollsystem och övriga delar
där vi saknar den kompetens och de anläggningar som behövs.
Vi måste påskynda våra utvecklingsprogram.
Vi måste bygga farkosterna som ska ta våra datasamlande apparater,
och slutligen människor, ut i rymden.
I JANUARI 1959 BÖRJAR SÖKANDET.
NASA BÖRJAR LETA EFTER FOLK VILLIGA ATT ÅKA UT I RYMDEN MED EN RAKET.
Programmet för att välja den förste amerikanen
att ta en raket till omloppsbana i rymden har börjat.
USA:s rymdansvarige T. Keith Glennan meddelade idag att USA:s projekt
med en bemannad rymdfarkost kommer kallas Mercuryprogrammet,
dess piloter kallas Mercury-aeronauter,
och en av dessa frivilliga kommer att utföra den första rymdflygningen.
Två månader innan de bestämde sig valde de fortfarande mellan
racerförare, bergsklättrare, sportdykare, infanterisoldater,
vem som helst som var van att hantera stress och farliga situationer
kunde söka till att bli astronaut, för man skulle inte behöva flyga något.
Till slut sa president Eisenhower: "Men för tusan, vi har 500
"militära försökspiloter, vi kan skicka dem till Washington i morgon."
Vi plockar dem från en grupp som vi har full kontroll över, så är det löst.
Så försökspiloterna kallas in.
Från alla aktiva piloter inom flottan, marinkåren och flygvapnet
har man valt ut meritförteckningar från 473 försökspiloter att studera närmare.
Etthundratio uppfyllde grundkraven.
Rätta virket är både en mall för hur man uppför sig,
och en mytisk föreställning.
Som försökspilot måste du vara villig att åka upp och sätta livet på spel,
och sedan vara kaxig och erfaren nog att klara dig helskinnad,
och sedan göra om det nästa dag, och nästa, och nästa,
det tar aldrig slut.
LISTAN ÖVER RYMDFARARE BLIR KORTARE
Fas två av urvalsprocessen var en mycket grundlig fysisk undersökning.
De gick sedan vidare till den tredje fasen.
Där utsattes de för acceleration,
lågt tryck, buller och andra påfrestningar som förväntades under rymdfärder.
USA HAR VALT 7 "RYMDMÄN" NAMNEN ÄNNU HEMLIGA
Vid en presskonferens i Washington presenterades sju noggrant utvalda
militära försökspiloter som Amerikas första rymdfarare.
VIRGIL "GUS" GRISSOMS HUS I ENON, OHIO
-Hur är barnens aptit i kväll? -Förmodligen ganska god.
Bättre eller sämre än vanligt?
Ja, kanske... De är nog lite uppspelta.
De kommer nog äta mindre än vanligt.
Det var ju meningen att det här skulle vara topphemligt.
Hur kom det sig att du började misstänka något?
Jo, jag lyssnade på nyheterna.
Alla sju männen är officerare och försökspiloter.
Tre från flygvapnet, tre från flottan och en från marinkåren. Alla frivilliga.
Doktor T. Keith Glennan, nationell flyg- och rymdadministratör,
presenterade dem i eftermiddags vid en presskonferens.
Vem av dem som kommer bli den förste i omloppsbana runt jorden vet jag inte.
Han kommer själv inte veta det förrän den dag det händer.
Jag har äran att presentera för er, och jag ser det verkligen som en ära,
från höger: Malcolm S. Carpenter...
...Leroy G. Cooper, John H. Glenn...
...Virgil I. Grissom...
...Walter M. Schirra...
...Alan B. Shepard, Donald K. Slayton.
Dessa, mina damer och herrar, är nationens Mercury-astronauter.
Frågan på allas läppar:
"Vad tycker fruarna och barnen till dessa män
"om deras ambitioner att resa ut i rymden?"
Min frus inställning till det här är samma som under alla mina flygningar,
att om det är vad jag vill, så står hon och barnen bakom det till hundra procent.
Min fru känner likadant, så klart, annars skulle jag inte vara här.
Hon är med mig fullt ut, och grabbarna är fortfarande för små
för att förstå vad som händer, men de skulle säkert känna likadant.
Min fru har sagt att valen jag gör angående jobb och karriär är mina,
men vi måste även ha ett familjeliv vi trivs med, som en del av avtalet.
Jag har inga problem hemma. Min familj håller med fullkomligt med.
John Glenn var unik bland de sju när det gällde personlighet.
Jag heter John Glenn, den enda från marinkåren i gänget, och jag är 37 år.
Jag brukar skämta om att jag anmälde mig till projektet för att det är
det närmaste jag kommer komma till himlen, och jag ville ta chansen.
Men, det jag känner om det här med rymden, är att ett sätt att se på saken är
att vi nu står där bröderna Wright stod vid Kitty Hawk för 50 år sedan.
På den första presskonferensen visade sig John Glenn vara
den mest vältalige av de sju.
Min fru sa häromdagen:
"Du har svävat runt i det blå så länge, du kan lika gärna åka dit."
Nästa fråga.
Han hade en sorts lantlig elegans, och ett härligt, fräknigt leende,
och var helt fantastisk på att hantera det vi nu kallar "media".
Frågan lyder: "Skulle herrarna... kunna säga...
"vilket test...de tyckte...sämst om?"
Johnny Glenn, börja du, så går vi runt åt det hållet.
Det var en svår fråga. Vi hade några riktigt bra tester.
Det är svårt att välja.
Om du tänker dig vilka öppningar som finns på människokroppen,
och hur långt du kan ta dig in i dem...
Du tappade masken.
Nu kan du svara på vilken som är värst för dig.
Efter att Glenn, denne vältalige man,
börjar prata om Gud, landet, familjen och allt sådant,
skapas omedelbart bilden av de sju astronauterna
som en grupp gudfruktiga familjefäder från småstäder.
De andra var fast i det. De kunde ha räckt upp handen och sagt:
"Vänta ett tag, det där är inte min grej.
"Jag tycker inte man behöver vara trogen mot sin fru, sina barn och gå i kyrkan."
Eller göra det enda kloka och säga: "Jag med."
Jag är inte lika aktiv i kyrkan som mr Glenn,
men jag ser ändå mig själv som en god kristen.
Mrs Grissom, hade du sett några tecken på att något var på gång innan idag?
Jag hade mina aningar.
Har du haft tid att tänka efter hur du känner för det?
Jag vet inte än.
REPORTER: Vad tycker du om det som hänt med din pappa?
SCOTT GRISSOM: Jag tror han kommer vara en av de första som åker upp.
Har barnen i kvarteret frågat dig om det här?
Inte än, men min lärare ringde för ett tag sedan och sa grattis.
-Tror du att det här gör dig poppis? -Mm.
Hur ser frun till en rymdfarare på chansen till ett så stort äventyr?
Vi känner till farorna som är inblandade,
men jag skulle vilja följa med om jag kunde, och pojkarna också.
Efter rigorös träning kommer en av dessa män åka i omloppsbana runt jorden
i Mercuryprogrammets rymdkapsel 200 kilometer upp,
innan bromsraketer saktar ner kapseln för nedstigning i Atlanten.
Trots att astronauterna, som alla är försökspiloter,
tycker att rymdresor bara är nästa steg längs en välkänd stig,
känns det fortfarande overkligt för oss andra.
Men det är faktiskt verkligheten som kommit ikapp det overkliga.
Cocoa Beach i Florida är bas för de som flyger raketer
från närliggande Cape Canaveral.
För tio år sedan bodde bara 246 människor här,
men nu vittnar neonskyltarna om den explosionsartade utvecklingen.
Befolkningen har ökat med 1 312 procent.
Allting här handlar om rymden.
UNDERHÅLLNING VARJE KVÄLL
Här vid Cape Canaveral Står astronauterna klara
De ska bana väg Till rymden för USA
Tar farväl av fru och barn Det gör vår skara
För att bana väg Som Kennedy ju sa
Där är John Glenn, Grissom och Shephard med
Astronauter som kan klara det
Slayton, Schirra och Cooper kom Och Carpenter trummar med i vår sång
Låt oss ta ett glas Med männen i raketen
Och skål för människan, som åker till rymden, till rymden
Tio, nio, åtta, sju, sex, fem, fyra,
tre, två, ett, åker till rymden
I APRIL 1959 PÅBÖRJAR MERCURYASTRONAUTERNA ETT RIGORÖST TRÄNINGSPROGRAM
FÖR ATT VARA REDO FÖR FARORNA MED RYMDRESOR.
NASA HOPPAS ATT INOM TVÅ ÅR SKA EN AV DEM BLI DEN FÖRSTE AMERIKANEN I RYMDEN.
Vi har försökt utveckla vad vi kallar "anpassade tester".
-Vad betyder det? -Jo, i anpassade tester försöker vi
ge personen en utmaning som efterliknar den sorts stressmoment
som kan uppkomma under en flygning.
-Så nära verkligheten som ni kan komma? -Precis.
Meningen med träningen var inte att lära astronauten
att hantera och kontrollera maskinen, som i vanlig flygträning.
Det handlade mer om att avtrubba astronauten från skräcken
för det han skulle genomföra.
Det fanns en hypotes inom psykologin att om man utsätter någon
för en skrämmande situation i gradvisa steg,
kan de övervinna rädslan.
Vår tankemodell involverar olika former av påfrestningar.
Vi vet till exempel att personen kommer utsättas för vissa accelerationer,
vissa värmenivåer, vibrationer, buller, vissa psykiska trauman,
allt som är en del av dessa nya äventyr.
ASGAR, detta är Recovery 5. Vi är redo för lucköppning och upphämtning.
Ni hör en simulation av kommunikationen mellan rymdkapseln och kontrollrummet.
Väntar på nedslag och upphämtning. Har Recovery min position? Över.
En mindre skrämmande övning, beroende på hur man ser på det,
är att ta sig ut ur kapseln under vatten.
I deras träningsprogram, vilket av alla de här testerna
tror du är den största påfrestningen?
Jag tror att centrifugprogrammet förmodligen är det mest påfrestande.
Det är det närmaste vi har kommit till att simulera all belastning
från en flygning, på samma gång.
Centrifugen är som en karusell med bara en sittplats,
på en lång arm som snurrar runt, runt,
snabbare och snabbare, tills de når de G-krafter de vill ha.
Vi har kommit upp till 18 G, vilket betyder 18 gånger jordens dragningskraft.
Scen ett, första tagningen.
Jag är John Glenn, en av de astronauter som förbereder sig
för vår första bemannade flygning till rymden.
Naturligtvis är vi alla mycket intresserade av Mercurykapseln här,
som en av oss ska åka till rymden i en dag.
SOMMAREN 1959 ÄR MEDIEINTRESSET FÖR ASTRONAUTERNA OCH DERAS FAMILJER GLÖDHETT.
TIDSKRIFTEN LIFE ERBJUDER STORA PENGAR FÖR RÄTTIGHETERNA TILL DERAS HISTORIER.
RYMDMÄN TJÄNAR STORKOVAN 500 000 DOLLAR FÖR PERSONLIGA BERÄTTELSER
LIFE Magazine köpte rättigheterna till astronauternas egna berättelser.
Och de betalade vad som på den tiden var en enorm summa,
en halv miljon dollar för tre år till de sju männen.
Det blev runt 25 000 dollar per familj och år i tre år,
vilket var mycket pengar för familjer som var vana att tjäna åtta till nio tusen.
Vi visste att det skulle bli mycket medieintresse,
men ingen av oss insåg att vi skulle förlora anonymiteten.
Time Life målade upp oss som pojkscouter och amerikanska hjältar, och det gick bra.
Här är astronauten John Glenn.
Hejsan, grabbar. Jag vill prata med er om äventyr.
Har du någonsin klättrat i berg? Eller fångat en fisk?
Det är sådana äventyr du kan ha i Pojkscouterna.
Om du vill ha äventyr Gå med i scouterna
Alan Shepard har sinne för tokigheter, men han kontrollerar det ganska väl.
Han undviker helst allvarliga ämnen.
I en grupp är han ofta den som med lättar upp konversationen med ett skämt.
Om teknikerna som arbetar med astronautträningsprogrammet
hade haft en favorit, hade det nog varit Shepard.
Varje astronaut har flera nogsamt utformade flygdräkter,
som de vill kalla "tryckdräkt", inte "rymddräkt".
Shepard säger att astronauterna känner sig bekvämare
med att kallas "uppumpade" istället för "uppblåsta".
Vad pratar ni om när ni får lite tid för er själva?
Vi har inte så mycket fritid, faktiskt.
Vi fokuserar nästan bara på momenten i rymdfärder.
Vi tar väl någon enstaka paus, och åker vattenskidor eller spelar golf.
-Gillar du vattenskidor? -Ja.
Hur är det med den vita Corvetten jag sett dig köra runt i, gillar du den?
-Jag gillar att köra den, ja. -Vad gillar du mest med den?
Den har lite smått och gott under huven som gör den snabbare än en vanlig bil.
Jag gick igenom astronauternas historier,
och deras bakgrund var det de själva kallar för "stridspiloterna".
Stridspiloterna är i toppen av pyramiden av flygare i militären.
De både jobbar hårt och festar hårt, och de är borta hemifrån mycket.
De går hem hos kvinnorna, och det började bli en del av deras liv,
som hos alla stridspiloter.
Vid ett tillfälle hade astronauterna så mycket kvinnor omkring sig
att John Glenn kände sig tvungen att säga till dem.
"Det har blivit för offentligt", sa han på ett möte i San Diego.
Det var givet att konflikter skulle uppstå mellan en sådan som Glenn på ena sidan
och till exempel Alan Shepard på den andra.
Så det blev en liten schism.
Det var på hotell Kona Kai på Shelter Island i San Diego.
Glenn är inte den som drar sig för att gå mot strömmen.
Han tyckte att strulandet med "kakorna" började gå över styr.
"Kakor" kallade man groupies på den tiden.
Glenn tyckte att det var dags att säga ifrån, så han började
prata om att han inte tänkte låta de andra i gruppen förstöra sitt livs chans
med någon skandal för att ha strulat med de här flickorna.
De andra kunde inte fatta att en pilot, en i gänget, stod där och predikade moral.
Så Alan Shepard, som var en helt annan typ än John Glenn, ställde sig upp
och sa på sitt kyliga kommendörkaptensvis:
"Du ska inte stå där och föreläsa om moral för mig eller någon annan."
Den händelsen bidrog till att starta en rejäl konflikt mellan två grupper.
På ena sidan stod John Glenn och Scott Carpenter,
medan de andra höll med Shepard.
Han menade att det inte är din sak, som en jämlike, att säga hur vi ska bete oss.
Så de blev rivaler.
Varje amerikan, från president till taxiförare, är oroad
över ryssarnas ledning i kapplöpningen med att skicka en människa till rymden.
Vi borde göra allt vi kan och offra allt för att vårt land också ska komma upp dit.
INNAN NASA SKICKAR EN MÄNNISKA TILL RYMDEN MÅSTE DE FASTSTÄLLA UPPDRAGETS SÄKERHET.
DE TRÄNAR SCHIMPANSER FÖR ATT GÖRA DEN FÖRSTA FLYGNINGEN.
MR-2-farkosten kommer medföra en schimpans
som tränats för uppdraget vid Holloman Air Force Base i New Mexico.
Schimpanserna kidnappades i Västafrika, och tränades för att åka i Mercurykapseln.
Träningen var faktiskt ganska avancerad, och började samtidigt som astronauternas.
De lärde sig läsa en instrumentpanel.
De visades tre symboler, exempelvis två cirklar och en triangel,
och de skulle välja den som inte matchade för att undvika en elstöt.
Nästa val var vilken schimpans som skulle åka.
Alla kandidater genomgår en full medicinsk undersökning.
Och äran tillfaller en aponaut... med namnet "Ham".
Detta är Mercury Redstone 2.
MR-2...och Ham är på väg.
Oron stiger. Hams puls och andningsfrekvens ökar fort.
Flygläkarens blick är klistrad vid mätaren som visar Hams tillstånd.
Flygläkaren ser på mätaren att Ham börjar må bättre.
MR-2 har passerat toppen, och återinträdet påbörjas.
Rymdfarkosten hittas från luften.
Ham mår bra.
MR-2 var en viktig milstolpe på vägen mot människans färd till rymden.
Och beviset är en levande, rymderfaren schimpans.
MEDAN HAMS LYCKADE PROVFLYGNING SKER I OFFENTLIGHETEN,
GÖR SOVJET HEMLIGA TESTER.
VEM SOM LEDER DET SOVJETISKA PROGRAMMET ÄR OKÄNT.
AMERIKANERNA KÄNNER HONOM BARA SOM "DESIGNCHEFEN".
Sovjet tillkännagav aldrig vem som ledde deras rymdprogram.
De kallade honom "Designchefen".
Chrusjtjov menade att de inte kunde namnge honom,
för då skulle fiendeagenter söka upp och mörda honom.
Den riktiga anledningen var att han hette Sergej Koroljov.
Han hade varit politisk fånge i tio år. Han var ex-brottsling i Sovjet.
De kunde inte medge att en ex-brottsling ledde deras rymdprogram.
Man antog att Sovjet hade en hel generation av superforskare
som uppfann alla dessa fantastiska rymdfarkoster.
I verkligheten var det ett geni vid namn Koroljov, som ansågs vara lite tokig.
EFTER NASA:S FRAMGÅNG MED EN SCHIMPANS, FÖRBEREDER RYSSARNA EN HISTORISK FLYGNING.
40 000 kilometer, 27 000 km/h, ingen har någonsin gjort något liknande.
Fordonet, en maskin som tills idag bara var en fiktiv term, var ett rymdskepp.
Rymdskeppet byggdes i Ryssland, starten och landningen var någonstans i Ryssland.
Mannens namn...
MAN RESER TILL RYMDEN
...var Jurij Aleksejevitj Gagarin.
Den första av rymdålderns hjältar välkomnades idag.
Jurij Gagarin, den förste att flyga i omloppsbana runt jorden, möter sin ledare
Nikita S. Chrusjtjov, Sovjetunionens premiärminister.
Och i det vilda glädjeruset togs han emot av det sovjetiska folket
som en ny pionjär, en Columbus, en Linden, Lenin i rymddräkt.
Här vid Cape Canaveral har rapporterna om den ryska framgången
inte nämnvärt påverkat detta rymdfokuserade samhälle.
Folk som bor här, och som ser på raketuppskjutningar som fritidsnöje,
känner fortfarande stolthet över NASA:s Mercuryprogram.
De väntar med spänning på att Amerika ska skicka en astronaut till rymden.
En händelse som förväntas ske inom två till tre veckor.
Vid Cape Canaveral har nedräkningen, som kan ta flera dagar, börjat.
Det sägs att Shepard valts för flygningen med Glenn som reserv, eller tvärtom.
De ansvariga för Mercuryprogrammet har inte uttalat sig om varken
tidpunkten för uppskjutningen eller valet av astronaut.
Men rymdfebern har drabbat staden, och kommer snart spridas över landet.
Ivern kommer dock dämpas något av det faktum att även om
experimentet blir en spektakulär framgång, ligger USA fortfarande efter Ryssland.
Och blir det ett katastrofalt misslyckande kommer det bli dystra känslor,
eventuellt förstärkta av förlusten av människoliv.
5 MAJ 1961 23 DAGAR EFTER GAGARINS FLYGNING
Vi avbryter det ordinarie programmet för en specialsändning från Cape Canaveral.
Över till Cape.
Raketen och kapseln som ska användas för uppskjutningen
har valts ut och gjorts redo vid Cape Canaveral.
Den utvalde astronautens namn kommer inte avslöjas förrän strax innan start.
ASTRONAUTERNA FICK RÖSTA OM VEM SOM SKULLE BLI DEN FÖRSTE ATT ÅKA UPP I RYMDEN.
ALAN SHEPARD VALDES FÖR DEN HISTORISKA RESAN,
MED JOHN GLENN SOM RESERV.
Den som valts för den första bemannade flygningen är Alan B. Shepard, Jr.
Hundratals människor har tagit sig till Cocoa Beach, för att med egna ögon
se spåret av eldsflammor när Redstone far mot skyn.
Folk stannade på stranden hela natten, sov i bilar och sovsäckar.
Uppskjutningsrampen tre kilometer därifrån lystes upp av stora strålkastare.
Shepard lämnade astronauternas hangar i den specialutrustade transportskåpbilen,
åkte till startplattan, steg ut, tog en titt på raketen,
och fortsatte upp i hissen till sin plats i rymdkapseln.
Han kommer inte komma upp i omloppsbana som Jurij Gagarin,
men han kommer åka 187 kilometer upp med sin kapsel, eller rymdfarkost.
Där kommer han sväva tyngdlös i runt fem minuter, tills tyngdkraften
drar tillbaka honom genom atmosfären till havet, 48 mil från kusten.
Hela resan kommer bara ta 16 minuter, men trots att den är kort
hjälper den oss ta reda på om människan kan klara sig i rymden.
Den stora stödrampen drogs tillbaka för tre timmar sedan,
och den vita Redstone-raketen står ensam som ett monument över rymdåldern.
Alan Shepard, i sin otympliga tryckdräkt, är kvar i kapseln på rygg i sin soffa,
upptagen med sin laboratorieutrustning och med att gå igenom startproceduren
han övat på många gånger tillsammans med kontrollrummet.
Avfyrningsorder, 30, markering.
Uppfattat. Periskopet har dragits in.
Det är vårt bästa periskop.
Tjugofyra volts laddning.
Han jobbar på, men han vore inte mänsklig om han inte kände av pressen.
-Uppfattat. -Bränslekontroll?
-Operation. -Uppfattat. Ettan igång.
Automatiska bränslet 95, vanliga 96. Kameror och bandspelare igång.
Sextiotvå reportrar från tolv länder är närvarande.
Några går omkring, några sitter stela som pinnar
och stirrar på startplattan där raketen står.
En högtalare rapporterar: T minus sex minuter, och räknar ned.
Vid Alan Shepards flygning kände jag... att när nedräkningen närmade sig noll
var ingenjörerna så stressade av rädslan att just deras system
skulle vara det som orsakade katastrof.
Shepard hörde en av dem prata om en del av utrustningen som överhettades.
Är det någon där, mekanikern på andra?
En ingenjör sa till en annan: "Vi borde nog plocka ut den
"och titta på den innan vi fortsätter." Shepard visste att det inte var
ett 15-minutersjobb, det var ett tvådagarsjobb.
Nej, de får vänta.
Och då säger han på radion: "Jag är ju lugnare än ni."
"Fixa ert lilla problem och tänd det här ljuset."
Strömmen är på i kapseln.
Det verkade få dem att samla sig och tänka:
"Ja, om han kan ta risken, borde vi också kunna det."
T minus 15 sekunder.
T minus tio, nio, åtta, sju, sex,
fem, fyra, tre, två, ett, noll.
Lyft. Tändning.
Uppfattat, vi har lyft och klockan är igång.
Redstone-raketen lyfter från startplattan, först långsamt...
stiger rakt upp i luften...
Ja, jag hör er klart och tydligt.
Nu når ljudet vår utsiktsplats.
Allt väl hittills.
Nyhetsfolket applåderar.
Ett stort jubel bryter ut.
Alan B. Shepard i raketens noskon.
Freedom 7 här, bränslet fungerar, 1,2 G, kabintrycket 1 bar.
Syret fungerar. Accelerationskraft 350 kilonewton.
Raketen far vidare mot skyn...
Inga problem med projektilbanan.
Hastigheten ökar till 7 200 km/h,
för att bära rymdfarare Shepard 185 kilometer ovan jorden.
Freedom 7 går som den ska. Inga problem med projektilbanan.
Freedom 7 med astronaut Alan B. Shepard meddelar att bränslesystemet fungerar, 4G.
Kabintryck stabilt på 0,38.
Kabintryck 0,38 bar. Syret fungerar, alla system fungerar.
Medicinska värden okej. Tydligen går flygningen
precis som planerat, kanske till och med lite bättre.
Inget av nödlägena vi förberett oss för under så lång tid har ännu inträffat,
och vi hoppas så klart att det fortsätter så.
Vilken underbar utsikt från periskopet.
Just nu är piloten runt sex minuter och 30 sekunder efter uppskjutning.
Om en kort stund kommer han bekräfta att han är vid flygningens apogeum,
det vill säga punkten längst bort från jorden,
vilket beräknas vara mellan 185 och 188 kilometer.
Långt ute till sjöss väntar en armada av skepp
på att plocka upp kapseln ur havet efter att den landat med fallskärm.
Styrraketerna för återinträdet har kopplats loss.
Kapseln släpper ut radarremsor för sökflygplanen och skeppen.
G-kraften...tre...
sex...nio...
Grönt ljus på huvudfallskärmen, den vecklas ut, ser bra ut.
Det här blir det första vi ser.
Vi hoppas att kapseln kommer upptäckas inom ett par sekunder.
Den slog ned i vattnet alldeles nyss.
Ett jubel steg från besättningen,
som bevittnar händelsen från hangarfartygets alla däck.
Astronauten Alan Shepard har just lämnat kapseln.
Nu försöker de få upp honom till helikoptern.
Varken media eller någon annan får ställa några frågor
tills han har undersökts av läkare.
Glenn och de andra fick nu stå vid sidan och se på
när Al Shepard hissades till skyarna...
Här kommer astronauterna, och där är Shepard!
...och hyllades som nationalhjälte, i nivå med Lindbergh.
Som USA:s första astronaut har du bidragit till enastående framsteg
för forskningen inom rymdteknologi.
På uppdrag från vicepresidenten som är ledamot i rymdstyrelsen,
medlemmarna i Underhuset och Senaten, och rymdkommittén som är här idag,
ber jag dig ta emot denna utmärkelse som kommer från marknivån.
REPORTER: Kan du beskriva hur du kände dig under dina fem minuter av tyngdlöshet?
Jo, plötsligt mitt under perioden av tyngdlöshet
insåg jag att någon skulle ställa den frågan till mig.
Så...
Så jag tänkte: "Det är bäst jag kommer på något att svara."
Men allvarligt talat, som vi sagt tidigare under de korta tyngdlöshetsperioder
vi upplevt under träning, är det en behaglig känsla.
TRE VECKOR EFTER ALAN SHEPARDS RYMDFÄRD, HÅLLER PRESIDENT KENNEDY TAL I KONGRESSEN.
Till sist, om vi ska vinna striden som pågår just nu i världen,
mellan frihet och tyranni, bör vi inse vikten som de framgångar
inom rymdteknologin som åstadkommits de senaste veckorna
och med Sputnik 1957,
kommer att ha i sinnet på de människor
som ska besluta vilken väg de ska välja.
Jag anser att denna nation borde åta sig att nå målet, att innan årtiondets slut
landsätta en man på månen, och ta honom tillbaka till jorden oskadd.
Presidenten lade fram det så här: Inte bara en man åker till månen,
utan hela nationen, för vi måste alla samarbeta för att få honom dit.
INTE BARA PRAT: VI SKA VERKLIGEN FÖRSÖKA SÄNDA EN MÄNNISKA TILL MÅNEN
RIKTIG UTMANING VÄNTAR FÖR USA
Den här träningsutrustningen togs fram speciellt för astronauterna.
Genom att skicka ut luftströmmar lär de sig styra sina rörelser
i tre riktningar, eller i en kombination av de tre.
INNAN NASA KAN FÖRSÖKA NÅ OMLOPPSBANAN, MÅSTE DE BEVISA ATT ALAN SHEPARDS FLYGNING
INTE BARA VAR EN LYCKTRÄFF.
GUS GRISSOM VÄLJS UT SOM DEN ANDRE AMERIKANEN I RYMDEN.
Medan de utför övningarna, visas en film av jordens geografi på en skärm,
för att lära dem att med ögats hjälp bestämma
var de befinner sig längs den planerade banan.
Virgil Grissom är astronauten.
Har du svårt att föreställa dig att en dag se världen passera där på riktigt?
Jag sitter inte i träningsstolen och tänker att jag är 16 mil ovan jorden.
Jag är upptagen med uppgiften, och hjärnan fokuserar på det, inte på dagdrömmar.
Vi är tillbaka vid ABC:s nyhetscentral vid Cape Canaveral
Bara tre minuter från Amerikas andra bemannade rymdflygning,
med kapten Gus Grissom i rymdkapseln på spetsen av den 25 meter höga raketen.
I nuläget ser allt ut att fungera som det ska.
Periskopet har dragits in.
T minus 15 sekunder.
Tio, nio, åtta, sju, sex,
fem, fyra, tre, två, ett.
Tändning. Lyft.
GRISSOM: Uppfattat, detta är Liberty Bell 7. Klockan är igång.
SHEPARD: Klart och tydligt. Inget att gråta över.
GRISSOM: Okidoki.
Alla system fungerar, och Gus Grissom låter som en säker pilot idag.
-Klart och tydligt. -Uppfattat.
Bränslet fungerar, en och en kvarts G, kabintrycket rör sig, syret är okej.
6:17 in i flygningen.
Kapseln vänder sig till omloppsläge.
Han har manövrerat rymdfarkosten till återinträdesläge,
det vill säga med den klockformade sidan pekande nedåt.
GRISSOM: Jag har vridhastigheten här. Nu börjar G-kraften stiga.
G-kraften stiger. Vi är uppe i sex.
Och nio.
Runt tio nu.
Vridhastigheten nere i sju.
Jag ser kondensspår, och tydligen en chockvåg.
Femtontusen meter. Jag mår bra.
Flygläkaren rapporterar att Gus Grissom klarat av de höga G-krafterna
vid återinträdet i utmärkt kondition.
GRISSOM: Närmar mig bromsskärmshöjd.
Där är bromsskärmen.
Jag är klar för nedslag.
U.S.S. RANDOLPH 480 KILOMETER FRÅN CAPE CANAVERAL
Vi får höra att Gus Grissom, som flyter i vattnet,
har meddelat räddningshelikoptrarna att han tänker slutföra sin checklista
och se till att allt i cockpiten är säkrat innan han öppnar luckan för att komma ut.
Astronauten Virgil Grissom är ute ur kapseln och simmar i vattnet.
Själva kapseln sjunker tydligen djupare i vattnet,
och man är oroade att den kan sjunka helt under vattenytan.
Två helikoptrar svävar mycket nära astronauten och kapseln därute.
Helikoptern håller upp själva kapseln.
De kollar med Grissom igen, men helikoptern har en kabel
kopplad till kapseln och håller upp den för närvarande.
Helikoptern svävar ovanför och håller upp kapseln.
Kapseln höll på att sjunka, och det var därför Grissom tog sig ut ur kapseln.
En helikopter svävar mycket nära kapseln, och nu kommer de in bredvid den.
De måste hålla uppe kapseln och dessutom få ner en lina till Grissom.
Kapseln har släppts.
Helikoptern har släppt kapseln, som är tillbaka i vattnet.
Att hinna få tag i den igen innan den sjunker
är det stora problemet just nu.
Här höll Grissom på att drunkna.
Han hade glömt stänga en ventil för syreintag på sin dräkt.
De försöker få en kabel till Virgil Grissom...
Nu ser det ut som Grissom kommer upp ur vattnet.
Och där... Nu kan man se honom.
Han är runt sex kilometer från oss, och han lyfts upp nu.
Grissom är i säkerhet i helikoptern, efter sitt dopp då kapseln började sjunka.
För att sammanfatta, har vi haft en andra lyckad uppskjutning
av en amerikansk astronaut. Självklart inte lika lyckad som den första
då själva kapseln gick förlorad under räddningen,
men lyckad i det viktigaste avseendet:
Astronauten själv, kaptenen i flygvapnet Virgil Grissom, räddades.
Kapseln hade för första gången utrustats med en lucka som kunde öppnas inifrån.
Frågan var nu om han hade fått panik och tänkt: "Jag måste ut härifrån",
tryckt på knappen och orsakat katastrofen.
Eller om han klantat sig och kommit åt den av misstag, vilket vore lika illa.
Presidenten har haft ett samtal med astronaut Virgil Gus Grissom.
KENNEDY: Jag ville gratulera dig, kapten.
KENNEDY: Jag har sett din flygning på TV, och jag är glad att du kom hem helskinnad.
GRISSOM: Jo, jag kom hem helskinnad,
men jag fick just höra att vi förlorade kapseln, kameran och filmen.
Jo, fast det var bra jobbat, och alla är glada att du klarade dig.
Grissom kunde tacka Kennedy.
Han tänkte inte låta den andra flygningen under sin mandatperiod bli ett fiasko.
Som en allmän överenskommelse sas det: "Gus flygning var ju lyckad, egentligen.
"Han hade bara lite strul på slutet."
Jag påbörjade lägesmanövern med det manuella kontrollsystemet,
men jag var så fascinerad av utsikten genom fönstret att jag hade svårt
att koncentrera mig på instrumenten. Jag ville bara titta ut genom fönstret.
Du, där borta.
Vad hände med den uppblåsbara livbåten?
Fanns det inte tid till den?
Jag tog av hjälmen, kopplade loss mig, och meddelade helikoptrarna att jag var redo.
Jag var klar och väntade på dem, tillbakalutad i soffan.
Jag låg bara där och gjorde ingenting, och pang, så flög luckan upp.
Jag tittade upp och såg blå himmel, och vatten som började forsa in.
Det var utan tvekan dagens chock för mig, att se dörren flyga upp.
-Där bak. -Visste du hur lång tid det skulle ta
från att luckan öppnades till att kapseln fylldes?
Någon sa: "Ut ur den ... kapseln, fort!" Var det del av er kommunikation?
Förutom luckan, vilka andra saker...
Kapten, har du någon förklaring till varför luckan öppnades?
Är det möjligt att du kommit åt öppningsknappen?
Jag är rätt säker att jag inte gjorde det, för det är ganska svårt att komma åt dem.
NBC News har sänt en presskonferens med Mercuryastronaut Virgil I. Grissom,
som igår blev Amerikas andra person i rymden.
SOVJET HAR SKICKAT TVÅ MÄN I OMLOPPSBANA RUNT JORDEN.
NU SKA NASA FÖRSÖKA SKICKA SIN FÖRSTA.
RISKEN FÖR KATASTROF ÄR HÖGRE ÄN NÅGONSIN.
Två pilotlag har valts ut
till Mercuryprojektets första bemannade omloppsrymdflygning.
John Glenn har valts till den första flygningen, Scott Carpenter är reserv.
Vi har tränat en hel del, som ni känner till.
Mycket av det har varit nytt och varierat, och allteftersom vi gått igenom det
har jag berättat om det för familjen när jag kommer hem emellanåt.
Det är faktiskt det första vi gör när jag kommer hem.
Vi berättar vad vi gjort, inte bara jag utan Annie och barnen också.
Du har säkert tänkt tanken att den här resan inte går som den ska,
och att du inte kommer återvända. Om det skulle hända,
hur skulle du vilja att din son mindes dig?
Det var en intressant fråga, kan man verkligen säga.
Det är det.
Vi har alla vissa färdigheter.
Det är upp till oss att använda färdigheterna vi har maximalt.
Om mitt eftermäle blev att jag använde färdigheterna jag hade så gott jag kunde
medan jag levde, tror jag att det är det bästa minne man kan lämna efter sig.
DEN FRIA VÄRLDENS HOPP OCH BÖNER ÄR MED JOHN GLENN
I staden är spänningen större än vad vi någonsin upplevt här förut.
Den stora frågan här kring morgondagens planerade uppskjutning
av astronaut John Glenn i en trefaldig omloppsbana runt joden, är vädret.
Vädret här på uppskjutningsplatsen, och längre ut i Atlanten
där flottans spaningsfartyg ska möta Glenn när han kommer ner från omloppsbanan.
John Glenn skulle göra sin flygning,
där han skulle bli den förste amerikanen i omloppsbana.
Flygningen skulle ske i februari,
och fyra eller fem flygningar hade ställts in på grund av vädret.
Glenn hade suttit i fem och en halv timme på raketen och väntat på bättre väder.
Men vädret klarnade inte upp, och flygningen ställdes in.
Vi har ett meddelande.
Dagens uppskjutningsförsök att sätta en rymdfarkost i omloppsbana
fick ställas in på grund av molnighet vid uppskjutningsområdet.
Lyndon Johnson, som var vicepresident, hade på papperet satts som ledare
för rymdprogrammet så att han skulle ha något att göra,
befann sig för tillfället i medieskugga.
Han hade bestämt sig för att ta sig till familjen Glenns bostad
och trösta Annie Glenn i nationell television för den pärs hon gick igenom
med att vänta på att hennes man skulle skjutas upp i rymden eller till himlen.
Reaktionen här i familjen Glenns bostad är förstås besvikelse,
mrs Glenn hoppades som alla oss andra på en uppskjutning i morse.
Hon ser fram emot nästa uppskjutningsdatum som inte har meddelats ännu.
Som ni ser har en stor skara reportrar, grannar och åskådare samlats här.
Men Annie Glenn var skräckslagen för det här besöket.
Det nästan ingen i landet visste, var att hon stammade kraftigt.
Så hon skickade meddelanden: "Nej tack, jag vill inte träffa vicepresidenten.
"Det är en privat situation för mig."
Hon släppte inte in honom.
Han satt i en limousin sex kvarter bort,
och väntade på att rymdfrun skulle låta honom träffa henne.
Så fort Glenn tagit av tryckdräkten i omklädningsrummet
kommer en grupp höjdare från NASA inklampande och säger:
"John, vi behöver din hjälp, vi har lite problem med din fru."
Han sa: "Har ni problem med min fru?" "Ja, hon släpper inte in vicepresidenten."
"Säg åt henne att hon ska släppa in USA:s vicepresident,
"så att han kan trösta henne." Glenn tar telefonen och säger:
"Vill du inte släppa in vicepresidenten, eller presidenten själv för den delen,
"så släpp inte in dem!"
Med det utspelet var det stor risk att Glenn skulle gå miste om sin flygning,
för James Webb, den nye administratören för NASA, ville ersätta honom genast.
"Han är ingen lagspelare", sa han.
Men några av Webbs underhuggare påpekade: "Visst har astronauterna olika åsikter,
"och det finns en viss rivalitet. Men runt något sådant här
"kommer de sluta sig samman som en grupp, och göra uppror.
"Du kommer inte kunna driva igenom det."
20 FEBRUARI 1962 TRE VECKOR SENARE
Här kliver piloten Glenn ut.
Han växlar den portabla luftkylaren från ena handen till den andra,
och går runt framför bilen på startplatta 14.
Nu går han in i hissen, följd av doktor Douglas,
dräktteknikern Schmitt, och astronaut Deke Slayton.
Överste John Glenn väcktes klockan 2:20 i morse för att börja förbereda uppdraget.
Andra försöket att skicka upp den första människan från den fria världen
i en trefaldig omloppsbana runt jorden.
Jag saknar ord för detta utom de mest banala:
Spänningen stiger här vid Cape Canaveral.
Den frasen har vi hört många gånger förut, men i den här situationen är den passande.
-Statuskontroll. Tryck? -Fungerar.
-Syretanken? -Jag ser en lampa som blinkar.
-Allt är grönt! -Dra in slangen?
-Läget på plattan? -Klart för uppskjutning.
-Mercurykapseln? -Klart!
-Femton sekunder. Lycka till. -Må Gud vara med dig, John Glenn.
Nedräkningen passerar 30 sekunder.
Tio sekunder kvar.
-T minus tio sekunder. -Tio, nio, åtta, sju,
sex, fem, fyra, tre,
två, ett, noll, tändning.
Lyft!
Atlasraketen har lyft från plattan, och stiger stadigt genom luften.
John Glenn Jr. har påbörjat sin första omloppsresa runt jorden.
Tidpunkten för starten var 9:47.
Då rymdfarkosten försvann utom synhåll från Florida,
spårades den av stationen på Bermuda.
John Glenns röst hördes klart och tydligt.
Solen stiger bakom mig i periskopet, en klar, klar röd färg. Över.
Uppfattat.
JOHN GLENN PÅBÖRJAR DEN FÖRSTA AV TRE RUNDFLYGNINGAR AV JORDEN.
HAN ÄR NU 65 KM LÄNGRE UT I RYMDEN ÄN NÅGON AMERIKAN HAR VARIT TIDIGARE.
För precis en timme och tre minuter sedan lämnade John Glenn Cape Canaveral.
Han färdas i 28 236 kilometer i timmen,
på mellan 160 och 250 kilometers höjd.
-Gick du till jobbet i morse? -Ja, det gjorde jag.
De lät oss titta på det på jobbet.
Vad bra. De insåg väl att det inte skulle bli mycket gjort idag i alla fall.
Precis! De sa att det här var viktigare.
Detta är Friendship 7. Jag ska försöka beskriva vad jag ser.
Jag är i ett stort fält av några väldigt små partiklar
som är starkt upplysta, som om de var självlysande.
Jag har aldrig sett något liknande. De är vid något... De kommer förbi kapseln
och ser ut som små stjärnor, ett helt regn av dem kommer förbi.
Det var säkert partiklar av något slag, som fångade solljuset i en viss vinkel.
Det var vackert.
Det är tusentals av dem.
Men kom de från kapseln? Då kunde det bli problem.
GLENN: Friendship 7 här. Jag tror inte de kom från mina kontrollraketer, kom.
De virvlade runt kapseln som små viktlösa diamanter.
Som bijouterier... Nej, mer som eldflugor.
Nu när jag är ute i solljuset, verkar de ha försvunnit.
NÄR FRIENDSHIP 7 GÅR IN PÅ ANDRA VARVET, KOMMER ETT KONSTIGT VÄRDE
FRÅN KAPSELNS LANDNINGSSYSTEM: VÄRMESKÖLDEN KAN HA SKADATS.
GLENN INFORMERAS INTE OM DE EVENTUELLA FARORNA VID ÅTERINTRÄDET.
Datacentralen anropar flyget.
Kom.
När du slår om landningskuddarna till automatiskt, och en lampa tänds
som visar på dubbelt fel, betyder det att reservutlösningen aktiverats.
Saken är att lampan kan vara antingen röd eller grön.
Jag förstår. Om någon av lamporna tänds, kommer vi köra med kuddarna på.
Friendship 7, kontrollrummet har upptäckt signaler från segment 51, det vill säga
aktivering av landningskudden. Vi tror att det är en felaktig signal.
VÄRMESKÖLD
LANDNINGSKUDDE
Om landningskudden hade lösts ut, och det fanns inget sätt att se efter,
inte ens med periskopet eftersom den skulle vara rakt bakom honom,
då måste värmeskölden också sitta löst och riskera att lossna under återinträdet.
Om värmeskölden lossnade...
...skulle han grillas i kapseln som en biff.
När farkosten kommer in i tätare atmosfär,
kommer temperaturen stiga till runt 1 600 °C.
Det kommer ske på ungefär 40 kilometers höjd.
Vid den tidpunkten kommer rymdfarkosten färdas i runt 24 000 km/h.
Farkosten kommer utsättas för dessa temperaturnivåer i runt två minuter,
och problemet är att lyckas absorbera värmen med värmeskölden,
som är gjord av ett särskilt plastmaterial som sedan brinner upp.
-Kan du meddela honom det, Linus? -Uppfattat.
Seven, det är Cape här, kom?
Vi vet inte om din landningskudde har löst ut eller inte.
Vi anser det är säkrast att behålla bromsraketerna efter återinträdet.
Vi ser inga svårigheter med ett sådant återinträde. Kom.
Friendship 7 här. Vad är anledningen till detta, har ni någon anledning? Kom.
FLYGLEDARE: Inte i nuläget. Detta är flygledningens bedömning.
Det har varit lite problem med värmeskölden över Hawaii,
och i förebyggande syfte har de behållit bromsraketerna tills att skölden använts
för att säkerställa att varningen de fick var falskt alarm.
Så värmesköld på och bromsraketer kvar för rymdkapseln, i förebyggande syfte.
Friendship 7 här, går till återinträdesläge i så fall.
Bromsraketerna vi pratar om är bakåtriktade raketer.
John Glenns kapsel var i rymden med en stor trubbig sida framåt,
och bromsraketerna sitter på den trubbiga sidan.
Det de gör är att skjuta på framifrån, så att kapselns fart bromsas
och kommer ner under omloppshastigheten,
så att kapseln kommer tillbaka in i atmosfären.
Uppfattat, drar in periskopet manuellt.
Han är i god kondition, och förbereder att sätta igång bromsraketerna
för att påbörja den långa nedstigningen mot Atlanten.
Fem, fyra, tre, två, ett, tändning.
Uppfattat, bromsraketer igång.
Och som de bromsar! Det känns som jag åker tillbaka mot Hawaii.
NÄR KAPSELN ÅTERVÄNDER FRÅN RYMDEN TILL JORDENS ATMOSFÄR,
HINDRAS RADIOKOMMUNIKATIONEN AV STARK HETTA UNDER TRE MINUTER.
Seven, det är Cape här, kom?
Kom in, Cape, ni börjar försvinna.
Vi rekommenderar att...
Rymdfarkosten Friendship 7 är nu i atmosfären utanför Floridas östkust.
Han är vid Floridas östkust, och i nuläget har de ingen kontakt med John Glenn.
Jag har en ändring...
Seven, det är Cape här, hör du oss, kom?
Mercury-rymdfarkosten är för nuvarande i återinträdesfasen.
Seven, det är Cape här, hör du oss, kom?
Vi har ingen röstkommunikation för tillfället.
Vi väntar på den laddade stunden då vi hör att huvudfallskärmen har löst ut,
och för ned honom till jorden i säkerhet.
Friendship 7, det är Cape, hör du oss?
Friendship 7 här. Ett rejält eldklot utanför.
FLYGLEDARE: Seven, det är Cape här, hur är ditt tillstånd? Känns det bra?
GLENN: Allt är bra här, men det var ett rejält eldklot.
Stora bitar av bromspaketet lossnade under hela vägen ned.
Vi har ännu inte fått syn på bromsskärmen,
som öppnas upp på 12 000 meters höjd.
Grönt ljus för fallskärmen! Skärmen är ute på 3 300 meters höjd, och ser fin ut.
Skärmen ser bra ut.
Jagaren har kapselns fallskärm i sikte.
De pratar med honom. Uppfattat.
Han borde slå i vattnet om 20 sekunder, om våra beräkningar stämmer.
Friendship 7 här, klar för nedslaget.
Just nu kommer jagaren Noa fram till kapseln.
Så inom ett par minuter borde vi få rapporter
om upphämtandet av John Glenn från Friendship 7.
Nu har vi en rapport från överste Powers.
Rymdfarkosten plockades upp ur vattnet en minut över tre, och sattes ned på däck
fyra minuter över tre i eftermiddags, östkusttid.
Vår reporter Dave Nichols rapporterar från Glenns hem i Arlington, Virginia.
Mrs Glenn ska göra sitt första uttalande för dagen.
Det är många saker vi vill säga,
men jag vill att alla ska veta att detta är en underbar dag för vår familj
Och vi är så stolta över vår... deras pappa,
över Mercury-teamet...
...över alla som gjort detta till en så framgångsrik dag.
Varje varv tog ungefär 89 minuter. Han gjorde tre varv.
Tveklöst de mest händelserika fyra timmar och 50 minuter i hans liv.
Jag kunde kanske ha fått information lite tidigare, och lite mer utförligt,
om problemet med värmeskölden som de trodde kunde vara lös.
Det var tydligen en lång diskussion om detta, som jag inte fick kännedom om.
Hade jag fått veta att det var ett möjligt problem, hade jag kunnat vara
mer uppmärksam på små skakningar i kapseln eller liknande,
som kunde hjälpt oss identifiera problemet.
Men jag fick inte veta något.
God dag, hur var namnet?
Jag heter Oliver Whiting, och jag är brittisk medborgare.
Det är ganska uppenbart. Vad tycker du...
-Jag anser att det... -...om vad den fria världen uppnått idag?
Verkligen. Jag anser att det är en av de största vetenskapliga bedrifter
som har ägt rum under allas våran livstid.
Och jag skulle vilja säga något, om det passar sig.
-Varsågod. -Jo, jag tänker som så:
I dagens vetenskapliga tidsålder,
har vi krympt jordens yta så att den kan anses vara en enda plats.
Vi kan inte se den på något annat sätt, och jag hoppas att vi aldrig mer gör det.
ÖVERSTE GLENN VÄLKOMMEN TILL JORDEN
John Glenn anlände hem i morse, och möttes av sin familj i Florida.
VÄLKOMMEN ASTRONAUTER
VÅRA BÖNER HÖRDES
Nu visar John Glenn detaljer av kapseln för president Kennedy.
Vanligtvis lösgörs bromsraketerna efter de använts.
På marken såg de vissa tecken på att värmeskölden kunde ha lossnat,
och hade det hänt, då skulle hela kapseln ha förintats, och brunnit upp.
Så det var ganska... Det var en intressant nedfärd.
Som att ha en...
Glenns flygning gav en del svar, men väckte också en del frågor,
som mysteriet med de små lysande partiklarna han såg vid varje soluppgång.
Allt jag kan säga om dem, är att jag såg dem...
Jag såg dem från det första solljuset i omkring...
...tre och en halv, fyra minuter.
Så länge såg jag dem på nära håll.
De var väldigt ljusstarka, en gulaktig grön färg.
Och när George Ralph, vår psykolog, lyssnade på det här, sa han:
"Och vad sa de, John?"
Jag satt ner i morse Och tänkte så här
Det finns säkert ingen som har Rest tre gånger runt vår värld
Men John Glenn gjorde det
Det gjorde han
När John Glenn blev den förste amerikanen i omloppsbana,
höll de en konfettiparad för honom.
Alla astronauterna mindes tydligt att de såg New York-poliser
som styrde trafiken i gatukorsningarna under paraden
med tårar rullande nedför kinderna.
Och ropade: "Vi älskar dig, Johnny!", till John Glenn.
Ett så känslofyllt ögonblick i vårt lands historia har vi inte upplevt sedan dess.
Jag tror inte vi haft en nationalhjälte sedan John Glenn.
Allt jag kan säga är att under mina 72 år i livet,
har jag aldrig sett något liknande.
Idag verkar det som att jag står ensam på det här stora podiet,
precis som jag verkade vara ensam i cockpiten på rymdfarkosten Friendship 7,
men det är jag inte.
Med mig både nu och då, var tusentals amerikaner
och många hundratals människor i många länder världen runt.
Och när vår kunskap ökar om universum vi lever i,
må Gud ge oss klokheten att använda den på ett bra sätt.
Tack så mycket.
NASA:S FÖRSTA OMLOPPSFLYGNING ÄR EN FRAMGÅNG.
MEN NÄSTA KOMMER MEDFÖRA NYA UTMANINGAR.
Den här flygningen var bara slutet på början.
Den första amerikanska omloppsflygningen, men långt ifrån den sista.
Nästa på schemat borde komma om omkring 60 dagar.
Donald Slayton, eller Deke som han kallas, har ersatts av M. Scott Carpenter,
som var nästa astronaut på listan, på grund av mild hjärtklappning.
OREGELBUNDEN HJÄRTRYTM CARPENTER ERSÄTTER SLAYTON SOM ASTRONAUT
Okej, säg efter mig: "Den finaste festen jag varit på."
-Den finaste festen jag varit på. -"Jag minns den som var det igår."
Jag minns den som var det igår.
"Jag hörde värden säga: 'Tänk er vår värld Som den vore om etthundra år.'"
1972 SPELADE TOM WOLFE IN EN INTERVJU MED RENE CARPENTER,
FRU TILL ASTRONAUT SCOTT CARPENTER SOM DEL AV FÖRARBETET TILL RÄTTA VIRKET.
RENE: Har du sett hur det ser ut utanför en astronauts hus?
De campar utanför. Det är fullt på gatan. Det är fullt på gräsmattan.
Man kan inte lämna huset. Varje gång man går till bilen hör man:
"Vart ska du? Vad ska du göra? Kan vi följa med dig till affären?"
RENE BERÄTTAR OM NÄR HON I HEMLIGHET NÄRVARADE VID SCOTTS UPPSKJUTNING
I STÄLLET FÖR ATT SE DEN HEMIFRÅN.
TOM WOLFE: Så du smög dig ut till Cape, mer eller mindre.
Du skulle skriva om det för någon?
För LIFE.
-Jaså, du skulle skriva för LIFE. -Ja, jag frågade dem.
Din egen historia.
När jag bestämt mig för att åka frågade jag; om jag tog anteckningar
och skrev berättelsen...
Om den var tillräckligt bra, kunde de då trycka den utan att ändra så mycket?
Jag ville så gärna skriva den.
Efter ett tag visste Rene inte om det var hennes blygsamma litterära ambitioner
eller missnöjet med birollen som astronauthustru som drev henne till det.
RENE: Jag kände…visst missnöje med att jag planerade åka till Cape för att ta fotona.
Jag kände bara att jag inte kunde göra storyn med allt folk i trädgården.
Efter de tidigare framgångarna för Shepard, Grissom och Glenn
verkade Scott Carpenters uppdrag på förhand nästan vara rutinmässigt.
Men det var faktiskt vår mest ambitiösa utmaning hittills.
Piloten skulle göra saker vi inte vågat be om från hans föregångare.
En högre grad av manövrering och kontroll av rymdkapseln,
fler tester för att mäta hur saker rör sig i rymden,
och hur de ser ut då man observerar dem.
TOM WOLFE: Varifrån såg du... När Scott åkte upp, var befann du dig?
-RENE CARPENTER: Vid ett hus i... -LIFE-huset?
-...Cocoa Beach. -Nej, det var ett annat hus.
Nu är astronauten klar, och allt annat också.
Tio, nio, åtta, sju, sex...
Vi såg starten på TV.
...noll. Tändning. Lyft.
Lyft, lyft, klockan är igång.
Uppfattat.
Klart och tydligt, Gus.
Uppfattat, Aurora 7. Invänta tidssynkronisering.
Uppfattat.
Jag sprang ut med Chrissy i handen, hon trampade på ett gullfrö och skrek.
Jag har en bild där jag håller henne och hon skriker,
hon försöker titta, och jag försöker se kapseln.
-Ett gullfrö? -En sådan där liten taggig växt.
Uppfattat, Aurora.
Klarblå himmel.
UNDER CARPENTERS SISTA VARV, UPPLEVER HAN SAMMA FENOMEN SOM JOHN GLENN GJORDE.
LJUSPARTIKLARNA SOM GLENN BESKREV SOM "ELDFLUGOR".
SCOTT CARPENTER: Om någon hör mig, så har jag eldflugorna. De lyser väldigt starkt.
De kommer från kapseln.
Jag kan knacka på luckan och sprida ut hundratals av dem.
Jag ska försöka ta en bild på dem. De är fantastiska.
De är små vita frostpartiklar.
Jag antar att det betyder att hela sidan av kapseln är täckt av frost.
MEDAN HAN TAR BILDER PÅ FROSTPARTIKLAR,
HAMNAR CARPENTER EFTER I PROCEDUREN FÖR ÅTERINTRÄDE.
NÄR HAN MANÖVRERAR KAPSELN FÖR ATT SE DEM, FÖRLORAR HAN VÄRDEFULL TID OCH BRÄNSLE.
FLYGLEDARE: Aurora 7, detta är Cape, kom.
SCOTT CARPENTER: Hallå, Cape, fortsätt.
Uppfattat, vad är bränslenivån?
Bränslet är 15 auto.
Jag läser av 7 manuellt, men den är tom och fungerar inte.
Uppfattat.
Det kommer att bli knappt med bränsle, Gus.
Jag ser horisonten nu.
-Jag närmar mig radioskugga. -Uppfattat.
Folkmassan vid New Yorks centralstation och runt hela USA
väntar med andakt på detta. Här är Powers.
Våra beräkningar visar att det är mycket möjligt att Aurora 7-kapseln
kan landa betydligt längre bort i banan än planerat.
Vår nuvarande bedömning av landningspunkt visar uppemot 320 kilometer längre bort.
Cronkite hade förklarat bränsleproblemet när Scott kom in i atmosfären
men mer och mer oro började märkas i Cronkites röst.
Vi har fått en ännu mer oroande rapport, enligt vad denna reporter erfar,
från NASA och de rymdansvariga.
De säger att de inte såg några radarekon från den nedstigande rymdfarkosten.
Det...är svårt att inte föreställa sig vad det kan betyda.
Man har inte haft radarkontakt med Aurora 7 sedan man senast
hade röstkontakt med Scott Carpenter, vilket var när han rapporterade G-kraften
som byggdes upp under återinträdet i atmosfären.
Detta är det värsta denna reporter har behövt företa sig,
att försöka fylla tiden när det inte finns något att säga, annat än "vänta".
-TOM WOLFE: Det var rätt nervöst ett tag. -RENE CARPENTER: Ja, det var det.
Man tycker att 320 kilometer
ändå inte skulle vara för långt för att få en radarsignal.
Ett amerikanskt P2V-flygplan i landningsområdet
har snappat upp en elektronisk signal.
Jag var inte så orolig.
Alltid när man hör talas om...
...en äkta man, en pilot som störtat, tror aldrig makan att han är död.
Vi har inga fler detaljer i nuläget, förutom att man dirigerar om
fler flygplan till det området.
Vi går över till Joe Campbell, som är ombord på USS Intrepid.
Vi har just nåtts av den glada nyheten att en av skeppets egna helikoptrar,
som skyndat till nedslagsplatsen,
just har utfört räddningen av astronauten Scott Carpenter,
och är nu på väg mot Intrepid.
Jösses.
Det var de längsta 45 minuterna vi har upplevt.
Scott Carpenter är uppe ur Atlanten.
Efter fyra timmar och 50 minuter i rymden, tre timmar på Atlanten,
guppandes i en liten flotte.
Ja, det började som Buck Rogers,
och slutade som en snabbversion av Robinson Crusoe.
Nyheten om Carpenters räddning nådde hans hustru Rene i Cocoa Beach, Florida,
-där rymdprogrammets högkvarter ligger. -Jag vill säga...
...att den ansträngning som krävs...
...för ett sådant här uppdrag...gör att...
...i slutändan känner vi oss ofta... mentalt utmattade,
...och vi faller ofta tillbaka till...
...bekväma fraser...
...och ord som "glad", "stolt", "överlycklig"...
...men vi känner så mycket mer.
REPORTER: Mrs Carpenter, det känns som det var två stora nyheter idag.
REPORTER: En var den fantastiskt spännande räddningen av din make,
den andra hur du lyckades undvika media.
Vi gratulerar dig.
Jag vill säga att jag vet att det har varit besvärligt för er
att inte ha kunnat stå på tröskeln...
...men privatlivet jag fick i och med detta...
...var underbart att ha idag.
AV RENE CARPENTER 55 MINUTER SOM VARADE FÖR EVIGT
TIDEN SOM BLEV FÖR LÅNG AV RENE CARPENTER
Det är jättespännande. Jag släppte allt och tittade,
och min dotter tittade, och hon vill också åka.
Hon är fyra år och hon ville åka med honom.
Och när hans fru och barn visades...
Jag tyckte det var spännande.
Jag tror att alla mer eller mindre satt som på nålar tills de hittade honom.
Det är underbart. Jag tycker det är bra för hela landet!
Det ska jag säga, oss stoppar de aldrig!
DET BLIR TVÅ TILL MERCURYUPPDRAG.
3 OKTOBER 1962 FLYGER WALTER SCHIRRA RYMDFARKOSTEN SIGMA 7 PÅ DEN DITTILLS
LÄNGSTA AMERIKANSKA RYMDFÄRDEN: NIO TIMMAR, SEX VARV RUNT JORDEN.
Uppfattat. Wally, har du något att säga till alla som tittar i hela landet?
Vi sänder direkt.
Jag tittar på USA, och så vrids jag uppåt eftersom jag driver något.
Då ser jag månen, som jag är säker på att ingen i USA kan se lika tydligt som jag.
VID DEN SISTA MERCURYFLYGNINGEN RUNDAR GORDON COOPERS FAITH 7 JORDEN
22 GÅNGER UNDER ETT 34-TIMMARS UPPDRAG.
EFTER ATT STRÖMMEN BRYTS TILL HANS AUTOMATISKA KONTROLLSYSTEM
STYR HAN FARKOSTEN MANUELLT SISTA VARVET OCH UNDER NEDSTIGNINGEN.
Denna flygning ska bli den sista i Mercuryprogrammet innan det avslutas,
och vi påbörjar flygningar med vår tvåmanskapsel, Gemini.
Mellansteget innan vi går över till Apollo och tar steget till månen.
Amerikas grupp av astronauter ökade till 16 idag,
när de nio tillskotten presenterades på Manned Spacecraft Center i Houston, Texas.
Det förtydligades att de kommer tränas för resor till månen.
Vi har haft ett antal sådana här ceremonier i Vita Huset
och vid Cape Canaveral, för att hylla en väldigt speciell grupp amerikaner,
som i vår tidsålder, i vårt avancerade samhälle,
visat att det finns nya stora områden som ännu måste utforskas.
Och genom att flyga genom rymden, har de burit med sig önskningarna,
bönerna, hoppet och stoltheten hos 180 miljoner av sina landsmän.
Jag hoppas att vi har modet att fortsätta med detta program.
Jag vet att många människor säger: "Varför åka till månen?"
Precis som många sa till Lindbergh: "Varför åka till Paris?"
Lindbergh sa: "Det handlar inte så mycket om logik, utan om en känsla."
Jag tror att USA har ställt in sig på det här stora äventyret på 60-talet.
Jag tror att innan 60-talets slut kommer vi se en man på månen, en amerikan.
Och jag tror att detta inte handlar om att vi vill göra just denna resa,
utan att vi vill visa att vi kan besegra detta nya hav,
och säkerställa att i denna nya period av äventyr
kommer amerikaner spela samma stora roll de gjort i forna tider.
Undertexter: Kristofer Bodin