Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- לחיות כמו שמגיע לך.‬ ‫פריג'יסמארט, מכשירי חשמל לבית -‬
‫"לחיות כמו שמגיע לך."‬
‫קלאסיקה.‬
‫תודה רבה.‬
‫כמה זיכרונות... אני זוכרת את עצמי‬ ‫אוכלת כריך חמאת בוטנים מול הטלוויזיה. ‬
‫מאיזו שנה זה? 1994?‬
‫תשעים ושמונה.‬
‫לעזאזל! הייתי... בן כמה?‬
‫חמש עשרה, נכון? ואת?‬
‫שתים עשרה.‬
‫אנחנו מזדקנים, נטליה.‬
‫"לחיות כמו שמגיע לך."‬
‫הכול שלך?‬ ‫-הכול שלי, כן.‬
‫הלקוח לא אהב את זה,‬
‫אז נאלצנו ללחוץ.‬ ‫נאלצנו להילחם כדי שינסו את זה‬
‫כי לא עשו אז דברים כאלה.‬
‫ודאי, זה היה מצוין לזמנו.‬
‫ולימינו?‬
‫כן...‬
‫ולימינו... כמובן.‬
‫יש דברים שהם נצחיים.‬
‫יש לך משהו מהזמן האחרון?‬
‫ובכן, יש לי...‬
‫הקמפיין לטלפוניקה.‬ ‫-מוביסטאר.‬
‫לא, טלפוניקה. גם יש לי...‬
‫קמפיין חג של יקב קורדוניו מהשנה שעברה.‬
‫- שותים לחיי שנת 2018 -‬
‫זה לא.‬
‫זה לא מוכר לי.‬
‫לא? זה הצליח יפה, ממש יפה.‬
‫את זה עשית בטילסון?‬
‫כן.‬
‫כן... זה היה האחרון לפני...‬
‫עבדתי שם הרבה זמן ורציתי שינוי...‬
‫לא יודע. רציתי לנסות חברה קטנה.‬
‫לא כל כך קטנה.‬
‫לא, טוב...‬
‫לא... ממש לא.‬
‫התכוונתי צעירה יותר‬ ‫ויותר מוכנה לקחת סיכונים.‬
‫זה מה שחיפשתי.‬
‫ועזבת את טילסון מתי...?‬
‫לפני שנה.‬
‫בוא נראה...‬
‫חאבייר... יש לך רזומה מרשים.‬
‫הייתי אומרת שאתה מיתולוגי.‬
‫לגמרי.‬
‫ו...‬
‫המשרה הפנויה אצלנו...‬
‫היא לא לרמה שלך.‬
‫היא לא חייבת להיות.‬ ‫-כן.‬
‫היא ברמה בסיסית... למתחילים ממש. ‬
‫אבל הרי כולנו מתחילים, במובן מסוים, לא?‬
‫אני לא מבינה.‬
‫זה לא מתחת לרמתי. אפשיל שרוולים‬ ‫ואעבוד לצד הצעירים או כל אחד...‬
‫תראה, חאבייר, אמרת...‬
‫שאתה מחפש מקום צעיר שלוקח סיכונים.‬
‫אבל... אני לא רואה בזה שום סיכון.‬
‫אני רואה...‬
‫בקבוק קאווה‬
‫וכובע של סנטה קלאוס.‬
‫אני מצטער.‬
‫אלווה אותך לדלת.‬
‫אפשר לזכות אותי על החנייה, בבקשה?‬ ‫-כן, ודאי.‬
‫עבור איזה לקוח?‬ ‫-סליחה?‬
‫מי הלקוח שלך?‬ ‫-לא, אין לי לקוח.‬
‫באתי לראיון עבודה.‬
‫מצטער, אנחנו נותנים זיכוי רק ללקוחות.‬
‫טוב, אבל הם ביקשו ממני לבוא.‬
‫השארתי את המכונית למטה ו... לא אמרו לי.‬
‫כן...‬
‫באמת היו צריכים להגיד לך.‬
‫אבל זאת מדיניות החברה. אני מצטער.‬
‫לא תוכל לחרוג מהמדיניות?‬
‫אני פשוט צריך להזין קוד.‬
‫לכל לקוח יש קוד, והוא צריך להיות רשום.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-כן, כבר אמרת.‬
‫סליחה?‬
‫"מצטער". זו הפעם השלישית שאתה אומר את זה.‬
‫אתה מוכן פשוט לזכות אותי על החנייה, בבקשה?‬
‫מצטער.‬
‫איקר?‬
‫יש בעיה?‬
‫האדון ביקש לזכות אותו על החנייה.‬
‫אמרתי לו שאני צריך קוד לקוח בשביל זה.‬
‫תזכה אותו.‬
‫תשתמש בקוד שלי.‬
‫תודה רבה.‬
‫על מה אתה חושב?‬
‫נו, ספר לי. מה קרה?‬
‫על ראיון העבודה שלי היום.‬
‫איך היה?‬ ‫-בסדר.‬
‫כן. ממש בסדר.‬
‫יש לי תחושה טובה.‬
‫הם יודיעו לי תוך כמה שבועות.‬
‫חאבייר...‬
‫שאל אותי.‬ ‫מה?‬
‫על מה אני חושבת?‬ ‫-מרגה...‬
‫נו.‬
‫על מה את חושבת?‬
‫אל כרמל (שכונת פועלים).‬ ‫-לא.‬
‫היא שלנו ואנחנו משכירים אותה‬ ‫לכמה אסייתים תמורת כלום כסף.‬
‫בשום אופן.‬
‫כמה זמן נוכל להמשיך ככה?‬
‫שכר הדירה פה חונק אותנו כל חודש.‬
‫זה הבית שלנו.‬
‫אלה ארבעה קירות, חאבייר.‬
‫לא יותר.‬
‫עדיף למכור את המכונית.‬
‫גם אותה.‬
‫ו‬‫איך אגיע לראיונות? על אופניים?‬
‫בפיאט.‬
‫או במטרו, ותוכל להגיד להם שהמכונית במוסך.‬
‫מה?‬
‫מה? את רוצה שאשקר?‬
‫חאבייר...‬ ‫-מה?‬
‫אין לו מושג.‬
‫היי.‬
‫דיברת עם אימא, נכון?‬
‫אין לך מה לדאוג, בסדר?‬
‫אנחנו עוברים רק באופן זמני.‬
‫כן, היא... כבר אמרה לי.‬
‫רק לכמה חודשים, עד שהעניינים יסתדרו.‬
‫וגם אל תדאג בקשר לבית הספר‬
‫כי שילמנו שכר לימוד מראש לכל השנה.‬
‫אז עדיין תוכל ללכת לשם.‬ ‫-לא, אין צורך.‬
‫אין צורך במה?‬
‫אם עוברים, עדיף שאלך לביה"ס הקרוב ביותר.‬
‫אבל אמרתי ששילמנו מראש.‬
‫למה שאשאר? גם ככה צוחקים עליי.‬ ‫מה יגידו אם ישמעו שאני גר באל כרמל?‬
‫צוחקים עליך?‬
‫על מה?‬
‫מה נראה לך?‬
‫לא יודע, דני. תגיד לי אתה.‬ ‫-אבא...‬
‫למה שיצחקו עליך?‬ ‫-אתה לא רואה?‬
‫אני לא רואה כלום, דני.‬
‫בטח...‬
‫אני מאחר.‬
‫ארת'לי.‬
‫יורד גשם. את רוצה...‬
‫רוצה טרמפ למטרו?‬
‫טוב...‬
‫תודה.‬
‫ארת'לי.‬
‫רציתי להגיד לך...‬
‫טוב, בטח אשתי סיפרה לך שאנחנו עוברים.‬
‫כן, היא סיפרה לי.‬
‫המצב לחוץ, מאוד לחוץ.‬
‫אוי לא, אדוני.‬
‫אני מצטער, ארת'לי.‬
‫בבקשה, אל תעשה לי את זה.‬
‫כשהמצב ישתפר עוד כמה חודשים, אולי...‬
‫ודני?‬
‫אני אוהבת את הילד...‬
‫דני יהיה בסדר.‬
‫כעת, אם לא אכפת לך...‬ ‫-לבי נשבר...‬
‫גם אנחנו מאוד עצובים.‬
‫ארת'לי, בחייך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫סלח לי.‬
‫מה שהתכוונתי לומר זה...‬
‫כן?‬
‫את המפתחות.‬
‫תוכלי להחזיר לי את המפתחות של הדירה?‬
‫ארת'לי!‬
‫זה ארגז כוסות נוסף. שימו אותו כאן.‬
‫תיזהרו במעלית.‬
‫- לחלום בגדול -‬
‫חאבייר מוניוס?‬
‫שלום. סליחה, איפה המנהלת?‬ ‫-היא מאחור.‬
‫תודה.‬
‫חאבייר מוניוס?‬
‫שלום. חאבייר מוניוס?‬
‫בוא איתי, בבקשה.‬
‫להסתכל איך התחת שלכם גדל‬ ‫והשיער שלכם מאפיר,‬
‫ככה אתם חושבים שתשנו דברים?‬
‫לא!‬
‫מצד שני – לקום, לתפוס את החיים בביצים‬
‫ולתת להם לחיצה טובה? ככה תשנו דברים?‬
‫כן!‬
‫אתם צריכים להפסיק להתנצל. ‬ ‫אתם צריכים להפסיק לבקש רשות!‬
‫חאבייר?‬
‫כן.‬
‫ואז אמרתי, "חאסינטו, אני לא איש מכירות".‬
‫לא.‬
‫אני חולם חלומות.‬
‫כי פרסום זה לחלום ולהראות לאנשים ש...‬
‫טוב, בואו לא נשלה את עצמנו,‬ ‫החלום הוא לא עד כדי כך מקורי.‬
‫צריך להראות להם... שיש בחיים עוד, כן?‬
‫יותר ממה שהם מוכנים להתפשר עליו.‬
‫לוקאס, תקשיב, לא מלמדים את זה בבית ספר.‬
‫אני רושם תקציר.‬
‫טוב, הבאתי את תיק העבודות שלי.‬
‫לא, אין צורך.‬
‫חאבייר, אין צורך בזה.‬ ‫כולם מכירים את עבודתך.‬
‫BMW, פריג'יסמארט...‬
‫אהבתי את הקאווה עם הכובע הקטן.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫שאלתי היחידה היא מתי תוכל להתחיל.‬
‫לא יודע... עכשיו?‬
‫נפלא ונהדר.‬
‫אוי, סליחה,‬ ‫יש לי שיחת ועידה עם לונדון עכשיו.‬
‫אתה ולוקאס יכולים לעבור על הפרטים.‬
‫יופי.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-תודה.‬
‫אז ברוך הבא.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫הנה החוזה.‬
‫אם אתה רוצה להעיף מבט.‬ ‫-כן, ודאי.‬
‫תודה.‬
‫סלח לי...‬
‫לוקאס?‬ ‫-כן.‬
‫לוקאס, מה זה?‬
‫תקופת ניסיון... שלושה חודשים.‬
‫ללא תשלום?‬
‫נכון.‬
‫כן, אבל רגע. זה...‬
‫חוזה של מתמחים.‬
‫נכון. כך צוין במודעת הדרושים.‬
‫תוכל לבקש מדריו שיחזור?‬
‫זה בעייתי. הוא בשיחה.‬
‫תראה, דריו ואני מכירים הרבה זמן.‬
‫הוא לא יעמיד אותי בתקופת מבחן. ‬ ‫-הוא באמת הופתע...‬
‫לראות את שמך.‬
‫הוא הופתע שבאת.‬
‫ובכן?‬
‫ואמר שאתה מציאה.‬
‫לא...‬
‫שלום.‬ ‫-מה נשמע?‬
‫טוב, הייתי על הרגליים כל היום.‬ ‫נדמה לי שחטפתי יבלת.‬
‫אני צריכה נעליים נוחות, אחרת...‬
‫אקונומיקה.‬
‫ומה עם דני?‬ ‫-הוא בחדר.‬
‫השארתי לך מקרוני במיקרוגל.‬
‫- מרתף -‬
‫תירגע!‬
‫תירגע. אין שם אף אחד.‬
‫- התעמלות אמנותית -‬
‫מה קורה?‬
‫כלום. שיעורי בית.‬
‫איך היה בבית הספר?‬
‫בסדר.‬
‫עדיף בלי תלבושת אחידה, נכון?‬
‫יותר נוח, יותר... יומיומי.‬
‫היי, דני. מזמן לא עשינו משהו יחד.‬
‫הלכנו לראות את "מלחמת הכוכבים".‬ ‫-כן, אבל זה היה מזמן.‬
‫אולי... תשמע, אני יוצא לריצה‬ ‫לנקות את הראש קצת ולהתאוורר.‬
‫אולי תבוא איתי?‬ ‫-עכשיו?‬
‫כן, עכשיו. יש הרבה זמן עד ארוחת הערב.‬
‫לא יודע. אני מתרגל אלגברה.‬
‫נפש בריאה בגוף בריא, נכון?‬ ‫לא לימדו אותך בשיעורי לטינית?‬
‫אלוהים, אבא. לטינית לימדו בזמנך.‬
‫ל‬‫א יפה!‬
‫אחליף בגדים ואראה לך מה שווה אביך הזקן.‬
‫ליד הדלת עוד חמש דקות.‬
‫יפה מאוד.‬
‫קדימה.‬
‫דרך האף.‬
‫תנשום דרך האף, תנשוף דרך הפה.‬
‫לא, אתה נושם דרך הפה, דני.‬
‫ככה תתעייף יותר. תשמש באף.‬
‫בסדר.‬ ‫-‬‫קדימה, כל הכבוד.‬
‫ככה עושים את זה. קדימה.‬
‫אתה שוב נושם דרך הפה.‬
‫מצטער.‬ ‫-לא! אל תתנצל.‬
‫אל תגיד "מצטער". אל תדבר. קדימה.‬
‫לנשום דרך האף ולנשוף דרך הפה.‬
‫לא! לא עוצרים!‬
‫ככה לא תגיע לפסגה! קדימה!‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫אני לא יכול.‬ ‫-אתה יכול. קדימה, דני!‬
‫לא יכול!‬ ‫-כמעט הגענו. קדימה!‬
‫דני, לא. אל תעצור! קדימה. תמשיך. דני!‬
‫מה קרה?‬
‫כלום.‬ ‫-מה זאת אומרת "כלום"?‬
‫כלום. יצאנו לריצה והוא קצת התעייף.‬
‫הקאת?‬
‫מה עשית?‬
‫אני?‬ ‫-כן.‬
‫זה לא אשמתו של אבא.‬
‫רצנו במעלה הגבעה.‬
‫איזו גבעה? מאחור?‬
‫חשבתי שהוא מסוגל, מרגה.‬ ‫-אבל למה?‬
‫למה מה?‬ ‫-למה הוא היה צריך לטפס את זה?‬
‫הוא לימד אותי.‬
‫זה ספורט. זה בריא.‬
‫זה... זה בריא, נכון?‬ ‫-את יודעת מה לא בריא? השמנת יתר.‬
‫חאבייר.‬ ‫-את יודעת מה עוד? צוחקים עליו.‬
‫מספיק!‬ ‫-לא ידעת?‬
‫חאבייר.‬ ‫-לא ידעת, נכון?‬
‫ברור שאני יודעת. הוא הבן שלי‬‫.‬
‫וכבר דיברתי עם המנהל והמורה שלו.‬
‫ומה איתי?‬
‫למה לא דיברת איתי, מרגה? נראה לי‬ ‫שכולם יודעים שצוחקים עליו חוץ ממני.‬
‫רוצה לדעת למה לא סיפרתי לך? בגלל זה.‬
‫כי לבנך יש בעיות בבית ספר‬ ‫והפתרון שלך הוא לגרום לו להקיא.‬
‫אני רוצה בטובתו.‬ ‫-בטובתו?‬
‫כן, את הכי טוב בשבילך ובשביל דני.‬
‫לא רוצה שינדו את בני‬ ‫ושתחזרי הביתה עם ריח של אקונומיקה.‬
‫זאת עבודה. אני משתדלת.‬
‫נכון, אבל זה לא נקרא להשתדל, מרגה.‬ ‫זה נקרא להיכנע.‬
‫כדאי שתצא להתאוורר.‬
‫כן?‬
‫שלום, זה בקשר למודעה.‬
‫איזו מודעה?‬
‫המכונית יד שנייה...‬
‫זה עדיין רלוונטי?‬
‫שאלתי אם זה עדיין רלוונטי.‬ ‫-לא.‬
‫לא... מצטער. כבר מכרתי.‬
‫כבר?‬
‫אולי אקפוץ לראות אותה ואציע מחיר?‬
‫לא, היא כבר נמכרה.‬
‫לילה טוב.‬
‫מציגים לכם טעמים חדשים...‬
‫יש מי שלוקחים סיכון...‬
‫שוברים מוסכמות...‬
‫בעלי חזון, אנשים ש...‬
‫חדשה לגמרי, מלפני 48 שעות...‬
‫וההצלחה לא באה מאליה....‬
‫בואו לחוות משהו חדש בכל יום.‬
‫זה הזמן להצליח...‬
‫באחריות מלאה.‬
‫בואו נעשה את זה יחד.‬
‫שמור על ראש שקט...‬
‫לך ולכל המשפחה.‬
‫- לארה-חברה, בריכת שחייה-קרלה,‬ ‫תומאס-משרד, מוני-מאמנת -‬
‫- יום אחד -‬
‫- תאונה -‬
‫- תחת השפעת אלכוהול -‬
‫- שלילה זמנית של רישיון נהיגה -‬
‫- לשנה אחת -‬
‫- לוח שנה, 21 בספטמבר -‬
‫- רופא שיניים,‬ ‫ אלכוהוליסטים אנונימיים, בכנסייה -‬
‫- אלכוהוליסטים אנונימיים, בכנסייה -‬
‫ערב טוב. מה שלומך?‬ ‫-מצוין.‬
‫היכנס. מחכים לך.‬ ‫-טוב. יופי.‬
‫אצטרף עוד מעט.‬
‫ברוך הבא!‬
‫לא... אני לא...‬ ‫-בוא, תיכנס.‬
‫אנחנו לא נושכים.‬
‫אמפרו.‬
‫חאבייר.‬
‫פעם ראשונה?‬
‫כן.‬
‫היכנס.‬
‫בוא. שב איפה שאתה רוצה.‬
‫שלום. ערב טוב.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫מה שלומך?‬
‫שבוע טוב?‬
‫- חודש אחד -‬
‫שלום. ברוכים הבאים.‬
‫טוב... בואו נתחיל.‬
‫יש לנו פנים חדשות היום.‬
‫זאת הפעם הראשונה שלו אז בואו נקבל את פניו.‬
‫אתה יכול לדבר, אם תרצה, אבל לא חובה.‬
‫אפשר לשתף. אפשר להקשיב.‬
‫אפשר הכול, למעט להפריע באמצע.‬
‫מי רוצה להתחיל?‬
‫אני.‬
‫זה היה שבוע...‬
‫שבוע דפוק לגמרי.‬
‫טוני ואני נפרדנו.‬
‫אני יודעת שבטח תגידו שזה לטובה.‬
‫שילך להזדיין. שהוא רק עשה בעיות. כן...‬
‫הוא הסניף שורות כל היום‬‫, ‬‫אבל...‬
‫עכשיו כשהוא איננו, אז...‬
‫אני בעצמי רוצה להסניף שורה.‬
‫זה...‬
‫זה הדבר הכי חשוב לי בעולם.‬
‫באמת.‬
‫אבל נראה לי שבקרוב אחזיר אותו.‬
‫כן, אני בסדר.‬ ‫זאת אומרת, לפעמים אני עובר ליד פאב‬
‫וחושב, "לעזאזל, יכולתי להיכנס...‬
‫לשתות אספרסו עם ברנדי ולדפוק את הראש.‬
‫כשהוא...‬
‫כשהוא מנשק אותי,‬
‫אני יודעת...‬
‫שהוא רק מנסה...‬
‫להריח את הבל הפה שלי.‬
‫קשה לצאת לבלות.‬
‫קשה לפגוש חברים.‬
‫קשה לצאת, תמיד יש בירה ומשקאות מסביב.‬
‫יש לי יום הולדת היום, לעזאזל!‬
‫אני כבר בת 36.‬
‫אבל בלי קאווה, כן?‬
‫בלי קאווה. נרים כוסית... של מים מוגזים.‬
‫עוד מישהו?‬
‫טוב, אם אין לאף אחד מה להוסיף‬
‫נסיים עכשיו...‬
‫סליחה.‬
‫שלום.‬
‫קוראים לי...‬
‫חאבייר.‬
‫זאת הפעם הראשונה שלי פה.‬
‫אני לא באמת יודע‬
‫איך זה עובד.‬
‫אבל רציתי...‬
‫רציתי להודות לכם על ששיתפתם‬
‫את הסיפורים שלכם ועל שעזרתם לי...‬
‫להבין...‬
‫שאני לא לבד.‬
‫וזה מה שאני צריך.‬
‫לא להיות לבד ולא להתמודד לבד.‬
‫ניסיתי להפסיק...‬
‫לא פעם ולא פעמיים...‬
‫אני חושב שבסביבות...‬
‫חמש פעמים.‬
‫וחמש פעמים חזרתי לחפש את הבחור‬‫...‬
‫שימכור לי קצת חומר.‬
‫חזרתי לזה מתוך חולשה, מתוך טיפשות...‬
‫כי אין לי שום דבר אחר.‬
‫כי כבר איבדתי את אשתי...‬
‫איבדתי את בתי.‬
‫פגעתי בהן...‬
‫רגשית...‬
‫ולא רגשית...‬
‫אם אתם מבינים אותי.‬
‫אבל אני רוצה להשתנות.‬
‫אני רוצה להאמין שאני אדם טוב יותר...‬
‫שאני מסוגל ליותר.‬
‫כי זה לא אני.‬
‫תודה רבה.‬
‫אתה צודק.‬
‫ברכותיי.‬
‫נחמד מצדך. תודה.‬ ‫-וברוך הבא.‬
‫ברוך הבא.‬
‫תודה. אני מעריך את זה.‬ ‫-הצעדים הראשונים הכי קשים, לא?‬
‫והשני, השלישי, הרביעי, החמישי,‬
‫והשישי...‬
‫כי יש שנים עשר...‬
‫צעדים.‬
‫אה, נכון. סלח לי.‬
‫שלום.‬
‫רק רציתי לעודד אותך, אם אפשר.‬
‫אני ממש מבין אותך. עברתי משהו דומה.‬
‫מעידות חוזרות...‬
‫הן דבר קשה.‬
‫לא אספר לך כמה פעמים נפלתי וקמתי שוב.‬
‫אבל תראה אותי עכשיו.‬
‫שנה אחת.‬
‫אז תמשיך, בסדר?‬
‫תודה רבה.‬
‫לילה טוב.‬
‫סליחה...‬
‫אכפת לך...‬
‫פשוט, יש לי הרבה תהיות, הרבה שאלות.‬
‫אולי נשתה קפה?‬
‫כבר מאוחר, מצטער.‬
‫לא, בוא נלך. יש בית קפה פה ליד.‬
‫חאבייר.‬ ‫-תומאס.‬
‫נעים מאוד.‬
‫החכמה היא לזהות את זה.‬
‫לדעת אילו מצבים מפתים אותך,‬
‫מה מוציא אותך מאיזון.‬
‫להכיר את החולשות שלך.‬
‫ואתה לא יכול להגן על עצמך מכולן, זהירות.‬
‫אבל הידיעה שהן שם היא חצי ניצחון.‬
‫תאמין לי, אני לגמרי מודע להן.‬
‫אבל אתה מאמץ אותן, או מאשים אחרים?‬
‫שאלה טובה.‬
‫השאלה הכי חשובה.‬
‫והחולשות שלך?‬
‫איך אתה מזהה אותן?‬
‫תרגול.‬
‫לפעמים העבודה שאתה...‬
‫במה אתה עוסק?‬
‫אני סמנכ"ל ב"אלטמירה טרנספורט".‬
‫כן, וואו. אבל יש לחצים, יש קונפליקטים.‬
‫לפעמים לא מעריכים אותך מספיק.‬
‫גם בבית.‬ ‫-בבית?‬
‫כן, נו, כמו כולם.‬
‫תראה, אני עובד הרבה שעות ולארה...‬ ‫לארה זו אשתי.‬
‫לפעמים היא חושבת שאני לא מספיק נוכח.‬
‫כאילו שיכולת לשבט את עצמך.‬
‫שאני לא נוכח בחיי בתי.‬ ‫-כך היא אומרת?‬
‫לא בדיוק, אבל כך היא חושבת.‬
‫וזה כואב.‬
‫וזו... אחת מחולשותיך?‬
‫אני רק אומר כי...‬
‫נראה שאתה מאשים אותה או...‬
‫אתה רואה?‬
‫כמה קל ליפול למלכודת הזאת, אפילו לי.‬
‫שמת לב.‬
‫- מרגה -‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר. תענה אם צריך.‬
‫לא... זה שום דבר.‬
‫לא!‬
‫עליי.‬ ‫-אין צורך.‬
‫תודה, זה מאוד עזר לי.‬ ‫-אין בעד מה, אחי.‬
‫סליחה, רציתי לשאול אותך...‬
‫מצטער. רק נפגשנו ואני לא מפסיק לחטט...‬
‫עזוב. מה העניין?‬
‫התחלתי את תוכנית השיקום הזאת ו...‬
‫ואני צריך תומך, ו...‬
‫תהיתי אם תסכים...‬
‫אני לא יודע.‬
‫אף פעם לא הייתי תומך של מישהו,‬ ‫וזאת אחריות עצומה. אני לא...‬
‫מצטער, לא התכוונתי ללחוץ עליך.‬
‫אבל רק עברתי לברצלונה ו...‬
‫אני לא מכיר פה אף אחד, אז...‬
‫בסדר. אפשר לנסות אם תרצה.‬
‫חודש-חודשיים, ונראה איך הולך.‬
‫מצוין. תודה.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-בשמחה.‬
‫כן?‬
‫היי, ערב טוב. אני מתקשר בקשר למכונית.‬
‫נמכרה.‬
‫חאבייר?‬
‫איפה היית?‬ ‫-השיעור התארך.‬
‫המרצה הזמין כמה מאיתנו לשתות.‬
‫יכולת להתקשר.‬
‫הסוללה נגמרה.‬
‫אני צריך לטעון אותה.‬
‫אז את מי הזמין המרצה?‬
‫את החנונים.‬
‫את אלה שהוא הכי אוהב.‬
‫חנפן.‬
‫ומה? יש לו עבודה בשבילך?‬
‫כן, יש לו משהו. הוא צריך עזרה בפרויקט.‬ ‫נראה מעניין.‬
‫באמת? נהדר, לא?‬
‫כן, אני חושב שהמצב משתפר.‬
‫- קומה שלישית -‬
‫קרלה?‬
‫את באה?‬ ‫-אני באה!‬
‫מותק, נפספס את המעלית.‬
‫אני באה!‬
‫המפתחות אצלך?‬
‫לא... נתתי לך אותם קודם.‬
‫את באמת לא מוצאת אותם?‬
‫חונאס!‬
‫תירגע, חונאס!‬
‫תירגע!‬
‫בוא החוצה! אולי ככה תירגע!‬
‫- טלפון לעו"ד, שיחת ועידה, יפן -‬
‫- שיעור התעמלות של מוניקה -‬
‫- סנכרון יומן, סנכרן -‬
‫- מסנכרן יומן -‬
‫- יומן מסונכרן -‬
‫חונאס!‬
‫מה קורה לך, חונאס?‬
‫חונאס!‬
‫קדימה!‬
‫מקדמות!‬
‫מזומן!‬
‫לארה, אני מצטער.‬
‫הייתה לי בעיה ביומן!‬ ‫-הבעיה היא אתה!‬
‫למה את מתעצבנת מכל דבר?‬
‫אני לא מתעצבנת!‬
‫לארה!‬
‫באמת ליהנות מהרגע.‬
‫- מתחם ספורט -‬
‫אחרי שנים של מסעות...‬
‫אנחנו מביאים לך עד הבית...‬
‫מוכן לגלות אותם?‬
‫מה אפשר להציע לך?‬
‫קוניאק, לפני שתצטנן?‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫עבר הרבה זמן מאז שדיברתי, נכון?‬
‫שישה חודשים? לפחות.‬
‫לא.‬
‫אני בסדר.‬
‫זה בסדר, לא מחזיר את האסימון.‬
‫אבל הבנתי כמה קל לאבד אותו.‬
‫לפני כמה ימים, רבתי עם אשתי,‬ ‫שום דבר רציני.‬
‫לא יודע.‬
‫לא יודע, זה הספיק כדי ששוב אשמע את הקול.‬
‫אתם מכירים אותו, כן?‬
‫כן.‬ ‫-לגמרי.‬
‫אבל אני אסיר תודה...‬
‫על המאבק, כי זה גרם לי להבין‬
‫שהפיכחון הרבה יותר שביר ממה שחשבתי.‬
‫כולנו צריכים להיות מודעים ולעמוד על המשמר.‬
‫טוב להיזכר בזה לפעמים.‬
‫תודה, תומאס. עוד מישהו?‬
‫חאבייר. בבקשה.‬
‫טוב, רק רציתי...‬
‫להודות לכולכם...‬
‫כי בשבוע שעבר, בפעם הראשונה שלי כאן,‬
‫הרגשתי לגמרי אבוד, ‬ ‫מגשש בלי למצוא דבר להיאחז בו.‬
‫אבל כבר לא.‬
‫באמת עזרתם לי.‬
‫ברצינות.‬
‫עכשיו יש לי...‬
‫מטרה, פרויקט שבכוונתי להשקיע בו‬ ‫את כל האנרגיה שלי.‬
‫כן, כי קולטים...‬
‫או לפחות אני קלטתי‬ ‫שהבעיה האמתית שלי היא אדישות.‬
‫אתה מרגיש נינוח, מפסיק להשקיע,‬
‫ויום אחד אומרים לך שאתה זקן,‬
‫שאתה עולה יותר מדי כסף‬ ‫ואתה מוצא את עצמך בחוץ.‬
‫אבל לא עוד.‬
‫נמאס לי לראות איך אנשים אחרים...‬
‫נהנים מדברים שהם לא יודעים להעריך‬ ‫ולא ראויים להם.‬
‫אז מעתה והלאה, אני הולך לטרוף את החיים,‬ ‫את החיים שלי,‬
‫בלי לבקש רשות מאף אחד ובלי להתנצל.‬
‫תודה רבה.‬
‫היי, חדשות טובות לגבי הפרויקט, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫מה זה?‬ ‫-להתראות.‬
‫מוקדם לומר.‬
‫שומר על סודיות?‬
‫זה סודי ביותר...‬ ‫-מה אפשר להציע לכם?‬
‫קפה שחור ו...‬ ‫-בשבילי עם חלב, בבקשה.‬
‫בסדר גמור.‬ ‫-תודה.‬
‫איך עבר השבוע?‬
‫עמוס?‬
‫לא.‬
‫רבתם?‬
‫אי הבנה.‬
‫מה שאמרתי באותו יום. ‬ ‫צריך להיות זהיר, להכיר את עצמך...‬
‫כן.‬
‫מה קרה?‬
‫משהו טיפשי. פישלתי.‬
‫איחרתי לאסוף את מוניקה.‬
‫מוניקה?‬ ‫-הבת שלי.‬
‫אוי, כן, בטח.‬
‫זה תמיד ככה, לא?‬
‫פשלה אחת‬‫ ‬‫ופתאום אתה אב מזניח, נכון?‬
‫יש לך תמונה של הקטנה?‬
‫כן.‬
‫תראה.‬
‫יפהפיות.‬
‫אתה בר-מזל.‬ ‫-כן, אני יודע.‬
‫ואתה? יש לך תמונות?‬
‫לא.‬
‫מצטער, לא התכוונתי...‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫תודה.‬
‫אז לחיי הפרויקט הסודי שלך.‬
‫אפשר לעשות לחיים עם קפה?‬ ‫-למה לא?‬
‫לחיים.‬
‫אני צריך ללכת. הסופרמרקט נסגר,‬
‫ואין עצוב יותר ממקרר של גבר גרוש.‬
‫אבל למה שלא תבוא לארוחת ערב?‬
‫לא...‬
‫שונא לכפות את עצמי.‬
‫ולא נראה לי שאשתך מצפה לאורחים.‬
‫אולי ביום אחר, מחר או מחרתיים.‬
‫בחייך, גבר...‬
‫בסדר.‬
‫כן?‬
‫תומאס? חאבייר.‬
‫חכה. אני בא לקחת אותך.‬
‫איזה אידיוט שפך דבק לאינטרקום‬ ‫והטכנאי עוד לא הגיע.‬
‫טוב.‬
‫מר מוניוס?‬
‫מר מוניוס!‬
‫היי, דמיאן!‬
‫עובד עד מאוחר.‬ ‫-כן, לך תדע עד מתי.‬
‫מאז שפיטרו את הבחור מאקוודור, ‬
‫אני לא נח.‬
‫מה, הם פיטרו את גוסטבו?‬
‫כן, קיצוצים בתחזוקה.‬
‫הבנתי.‬ ‫-עכשיו זה רק אני‬
‫עושה עבודה של שני אנשים באותו שכר.‬
‫מה אתך? מה אתה עושה כאן?‬
‫כלום. באתי... לאסוף דואר.‬
‫יש אנשים שעוד אין להם הכתובת החדשה שלנו.‬
‫זה למרגה. יום הנישואין שלנו.‬
‫וכיוון שהדירה נמצאת בדרך למסעדה...‬
‫בטח.‬
‫נו, טוב לראות אותך שוב...‬
‫גם אותך, דמיאן.‬
‫תמסור ד"ש לאשתך ממני.‬
‫אמסור, תודה!‬
‫ולילד.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫סליחה שחיכית, חאבייר.‬ ‫-שטויות, מה נשמע?‬
‫בוא, תיכנס.‬
‫אני מקווה שאתה רעב.‬ ‫קניתי סטייקים מדהימים, ממש עבים.‬
‫אתה לא צמחוני, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫יש לך מזל, הכלב של השכן שקט היום.‬
‫בדרך כלל הוא בלתי נסבל.‬
‫בוא תיכנס.‬
‫אעשה לך סיור.‬
‫לא רע, נכון?‬
‫נפלא.‬
‫נכון?‬
‫לארה ואני חיפשנו הרבה זמן‬ ‫ולא הצלחנו להחליט.‬
‫בהתחלה חשבתי ששכר הדירה גבוה מדי‬
‫אבל כשהמתווך פתח את התריסים,‬ ‫חשבתי "זהו זה.‬
‫תומאס, זה הבית שלך".‬
‫חשבתי ששמעתי קולות.‬
‫את ודאי לארה.‬ ‫-חאבייר, נכון?‬
‫כן, נעים מאוד.‬ ‫-גם לי.‬
‫הייתי מביא בקבוק יין, אבל...‬
‫טוב, שמעתי רבות גם עלייך.‬
‫את מוניקה, נכון?‬
‫אבא שלך סיפר שאת כמו אלמודנה סיד.‬
‫מרגריטה ממון. כשתגדל,‬ ‫מוניקה רוצה להיות מרגריטה ממון.‬
‫טוב, לא נורא, מוניקה...‬
‫תמיד אומרים לי שאני לא בעניינים.‬
‫אי אפשר לתאר את התסכול.‬
‫שישה חודשים, קרענו את התחת בחברה,‬
‫בניסיון למצוא דרך להביא‬ ‫את הילדים של אמינה לספרד.‬
‫ועכשיו השופט אומר‬ ‫שאולי היא עצמה לא תוכל להישאר.‬
‫זה קשה מאוד.‬
‫מתיש.‬
‫כן, אבל גם מביא סיפוק, נכון?‬
‫לעזור לאחרים, אני מתכוון.‬
‫כן, כמובן. זה שווה את זה.‬ ‫-מאיפה הרעיון הזה?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני אומר שעבודת פרו בונו‬ ‫היא פשוט... פרו בונו.‬
‫ברור, אבל...‬
‫כסף זה לא הכול, תומאס.‬
‫לא, לא התכוונתי, אבל...‬ ‫-אבל?‬
‫לא יודע. זה לא שאת... צריכה לבחור‬
‫בין כסף לסיפוק. זאת אומרת...‬
‫טוב, תראי איפה את גרה.‬
‫אתה יכול להשאיר שם. אני אשים במדיח.‬ ‫-לא, תני לי לעזור.‬
‫לך ולאשתך יש ילדים?‬
‫אשתי?‬
‫אה... זה.‬
‫לא, טוב...‬
‫אנחנו גרושים.‬
‫אני עונד אותה... לא יודע... בלי לחשוב.‬
‫זה בטח...‬
‫מתוך הרגל או...‬
‫כי קשה לי להשלים עם זה.‬
‫גם לנו יש ילדה קטנה. לא כל כך קטנה, בעצם.‬ ‫היא כבר צריכה להיות בת 14.‬
‫סליחה, לא הייתי צריכה להעלות את הנושא.‬
‫לא, אלוהים. אל תדאגי. לא יכולת לדעת.‬
‫לא, אל תדאגי.‬
‫אימא שלה לא רוצה שאפגוש אותה...‬ ‫ואני לא מאשים אותה.‬
‫היא סבלה מספיק.‬ ‫יותר ממה שכל אחד אחר אמור לסבול.‬
‫ובכן...‬
‫הייתי צריך לבחור.‬
‫הם או הג'ין.‬
‫ובחרתי לא נכון.‬
‫אז כשאני רואה אישה כמוך‬ ‫עומדת לצד בעלה, האמת שאני...‬
‫מעריץ אותך.‬
‫אני מעריץ את כוחך.‬
‫ואני מקנא במזלו הטוב.‬
‫בוא!‬ ‫-מוניקה.‬
‫חכי.‬
‫פרח... בשביל פרח.‬
‫מה אומרים, חמודה?‬
‫תודה רבה.‬ ‫-איזה מותק.‬
‫בואי.‬
‫מה דעתך על הדייר הקודם?‬
‫איזה דייר?‬
‫שגר בדירה שלך.‬ ‫הוא לא בא אתמול לקחת את הדואר שלו?‬
‫אתה טועה.‬
‫אני טועה. אתה בדירה שתיים בקומה חמש.‬
‫כן.‬ ‫-הוא היה בקומה 4.‬
‫לא משנה‬ ‫-שטויות.‬
‫שנלך, מתוקה?‬
‫יום טוב.‬ ‫-יום טוב.‬
‫כן?‬ ‫-תומאס?‬
‫חאבייר.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-לא ממש.‬
‫פישלתי, תומאס.‬
‫איפה אתה?‬
‫לעזאזל!‬
‫חאבייר!‬
‫חאבייר, אתה בסדר?‬
‫אני בריא ושלם.‬ ‫-תן לי את זה.‬
‫תן לי את זה.‬ ‫-תומאס!‬
‫תומאס, בבקשה.‬
‫לעזאזל.‬
‫מה עשית, חאבייר?‬
‫מצטער, רציתי רק כוסית.‬ ‫-לא.‬
‫אף פעם לא רוצים רק אחת, אלא אלף.‬ ‫-נכון.‬
‫אתה צריך להתייחס לזה...‬
‫אתה צריך להתייחס לזה כאל אלרגיה.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אני אלרגי לבוטנים כל חיי.‬ ‫בוטן אחד ואני מת.‬
‫אותו דבר עם שתייה, כוסית אחת.‬ ‫רק אחת תגמור אותנו.‬
‫אתה מבין מה אני אומר?‬
‫כן, תומאס,‬ ‫אבל אתמול בלילה היה לי ממש קשה...‬
‫לראות את כל מה שיש לך.‬
‫משפחה, הצלחה...‬
‫הצלחה.‬
‫לעזאזל, תומאס, אתה...‬
‫סמנכ"ל בחברת התחבורה השנייה בגודלה במדינה.‬
‫ומי אתה חושב הבעלים שלה?‬
‫אבא של לארה.‬
‫לא משנה כמה קשה אני עובד, תמיד אהיה‬ ‫בעלה של הבת. זה שיש לו קשרים.‬
‫זאת ההצלחה שלי.‬
‫חאבייר, אני משועבד לעבודה שאני שונא‬ ‫כדי שלארה לא תצטרך להודות‬
‫שלמעשה, אביה תומך בנו.‬
‫לא ידעתי.‬
‫התקשרת לחברת גרירה?‬
‫לא, הטלפון שלי מת אחרי שהתקשרתי אליך.‬
‫אפשר להשתמש בשלך?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫תודה.‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫- דואר נכנס -‬
‫- הודעה חדשה -‬
‫- מאת: תומאס_טרנספורט‬ ‫אל: חאבייר -‬
‫אתה יודע מה המספר?‬
‫א‬‫ני מחפש,‬‫ סליחה.‬
‫רק דבר אחד.‬ ‫-מה?‬
‫לארה.‬
‫לא הייתי רוצה שהיא תחשוב...‬
‫תוכל לא לספר לה כלום?‬
‫כן, בטח, כמובן.‬
‫אני לא רוצה לסבך אותך.‬ ‫-לא, ברור שלא.‬
‫תודה.‬
‫והמכונית?‬
‫נמכרה.‬
‫הכסף יגיע עוד כמה ימים. זה מה שרצית, לא?‬
‫עוד מישהו בקשר למודעה.‬ ‫אגיד לו שמאוחר מדי. כן?‬
‫חאבייר?‬
‫כן. מי זה?‬
‫זה דמיאן.‬
‫דמיאן... אני לא מכיר שום...‬ ‫-הגנן.‬
‫רק רגע.‬
‫זה הקונה. לא מבין... משהו לא בסדר במכונית.‬
‫כן, מצטער. שלום דמיאן.‬
‫סליחה, איך השגת את המספר הזה?‬
‫רשימת הדיירים... הרשימה הישנה.‬
‫הבנתי.‬
‫אתה צריך משהו?‬
‫אנחנו צריכים להיפגש.‬
‫מי? אתה ואני?‬
‫מחר בבוקר.‬
‫בעשר.‬
‫אני לא בטוח שיש לי זמן.‬
‫כן.‬
‫כן, יש לך זמן. כן.‬
‫מצטער, דמיאן, אני אומר לך...‬ ‫-הפרחים היו מה-זה יפים.‬
‫מה-זה יפים.‬
‫לא ברור למה זרקו אותם.‬
‫הם עוד נראים טוב.‬
‫אז בעשר?‬
‫איפה?‬
‫מי היה בפגישה?‬
‫לוסיה, מנולו, צוות השיווק.‬
‫יצאתם?‬
‫לא, מה פתאום. אכלנו כריכים בחדר הישיבות.‬
‫לארה.‬
‫אני לא מוכנה לעבור את זה שוב.‬ ‫אין לי כוח...‬
‫זה לא מה שאת חושבת.‬
‫עברתי מספיק חרא כדי לזהות ריח של ג'ין.‬
‫אני צודקת?‬
‫כן.‬
‫אבל זה לא שלי.‬
‫עשה לי טובה, תומאס!‬ ‫-זה לא שלי, זה של חאבייר.‬
‫חאבייר?‬ ‫-‬‫"‬‫הוא בא לארוחת ערב‬‫" ‬‫חאבייר.‬
‫הוא התקשר היום אחה"צ. היה גמור.‬
‫הייתי צריך לאסוף אותו‬ ‫וממש לשלוף את הבקבוק מידיו.‬
‫והוא התקשר אליך?‬
‫אין לו אף אחד.‬
‫אז למה שיקרת לי?‬
‫הוא ביקש. הוא מתבייש. הוא לא רצה שאת...‬ ‫-שיקרת כי אדם זר ביקש?‬
‫הוא לא אדם זר...‬
‫זה מסובך, לארה.‬
‫ברור.‬
‫מצטער.‬ ‫-אל תשקר לי שוב, תומאס.‬
‫בואי הנה.‬ ‫-לא.‬
‫אוהב גן חיות, חאבייר?‬
‫לא יודע.‬
‫אני אוהב.‬
‫אני אוהב את כלוב הטיגריס.‬
‫אני עומד כאן.‬
‫בן זונה.‬
‫על מה אתה מסתכל?‬
‫על מה?‬
‫נוהם עליי.‬
‫הוא היה קורע אותי לגזרים במקום אחר.‬
‫אבל לא כאן.‬
‫הוא יכול לנהום עליי‬‫,‬‫ לשאוג עליי‬‫,‬
‫אבל לא יכול לעשות לי כלום.‬
‫כמה אתה רוצה?‬
‫כמה?‬
‫כן. כמה? אני יכול‬ ‫להשיג 2,000 או 3,000. אולי.‬
‫מה זה, לכל הרוחות?‬
‫היום תיכנס לדירה.‬
‫בטח יש להם סל כביסה מלא.‬
‫תמצא תחתונים, אבל מלוכלכים.‬
‫לא מהמגירה.‬
‫שים אותם בשקית. סגור אותה היטב.‬
‫זה ישמור על הריח.‬
‫של לארה?‬
‫לא.‬
‫אחשוב על זה.‬
‫כזה בדיוק. זה המבט של הטיגריס.‬
‫תחשוב על זה מהר.‬ ‫אחרת אתקשר לתומאס אחה"צ ואספר לו מי אתה.‬
‫כן, מצטערת.‬
‫לא, השארתי את הטלפון בבית.‬
‫אבל סיימתי, כן.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. אעשה שיחה קצרה ואצא.‬
‫להתראות.‬
‫שלום. זה חאבייר. השאירו הודעה.‬
‫שלום חאבייר. זאת לארה, אשתו של תומאס.‬
‫אפשר לפגוש אותך היום?‬ ‫לפגישה קצרה, לא יותר.‬
‫אבל אנחנו צריכים לדבר.‬
‫בבקשה תתקשר אליי ברגע שתוכל. תודה.‬
‫אין לי שום דבר נגדך.‬
‫באמת, אני חושבת שאתה בחור טוב, אדם טוב.‬
‫לכן אני לא רוצה לבקש את זה ממך, אבל...‬
‫חאבייר, אני חושבת‬ ‫שכדאי שתפסיק להיפגש עם תומאס.‬
‫תומאס במצב טוב.‬
‫הוא במצב טוב הרבה זמן, אבל...‬ ‫עברנו תקופה קשה מאוד.‬
‫לא נוכל לסכן את זה שוב. זה לא הוגן כלפיי.‬
‫זה לא הוגן כלפי מוניקה.‬
‫את‬‫ה‬‫ מבין, נכון?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫את אומרת שאני מזיק לתומאס?‬
‫לא, לא אמרתי את זה...‬
‫לא. כך אמרת. הכול בסדר, אבל כך אמרת.‬
‫אני פשוט לא מבין למה.‬
‫למה?‬ ‫-כן.‬
‫חאבייר, תומאס סיפר לי על אתמול בלילה.‬
‫הוא סיפר לך?‬ ‫-כן.‬
‫כמובן, אני אשתו.‬ ‫תוכל לבקש ממנו לשקר, אך בסופו של דבר...‬
‫רק רגע.‬
‫אני קצת מבולבל. מה ביקשתי ממנו?‬
‫התקשרת אליו.‬
‫ביקשת ממנו עזרה, מפני ששתית.‬
‫מה?‬
‫לא התקשרתי אליו.‬
‫הוא התקשר אליי. הוא סימס לי.‬
‫הוא אמר לי...‬
‫שהוא צריך עזרה, שהוא פישל ואיבד שליטה.‬
‫לא.‬
‫לארה.‬ ‫-לא יכול להיות.‬
‫את לא חייבת להאמין לי.‬
‫למען האמת,‬ ‫הייתי מעדיף לא להיות מי שמספר לך.‬
‫אבל ולו ‬‫רק ‬‫לטובתה של מוניקה...‬
‫את צריכה לדעת את האמת.‬
‫- חאבייר, פישלתי, בוא לאסוף אותי.‬ ‫בבקשה אל תספר ללארה. תומאס. -‬
‫הוא כבר שיקר לך בעבר?‬
‫אני מצטער.‬
‫- תומאס אנדראדה, שיחה נכנסת -‬
‫- דחה -‬
‫- הגנה מפני זאבים -‬
‫שיעור בוטל.‬
‫אני מוריד את הזבל.‬
‫להתראות.‬
‫קח אותי לארובות של סן אדריה, בבקשה.‬
‫בואו לחוות משהו חדש בכל יום.‬
‫האם אתם רוצים לגלות...‬
‫סליחה, נזכרתי במשהו.‬
‫תוכל לקחת אותי למרכז העיר,‬ ‫לרחוב מונטאלגרה?‬
‫ודאי.‬
‫תראו מי הגיע!‬
‫חאבייר, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫הבן האובד שב הביתה. חשבנו שקרה לך משהו.‬
‫לא... בעיות בבית. זה הכול.‬
‫אבל אתה יודע שזה רבעון חדש, כן?‬
‫כן.‬
‫כן...‬
‫אבל... אתה לא ברשימה. נרשמת?‬
‫אני חושב שכן.‬
‫לא. אני לא רואה אותך.‬
‫תצטרך לגשת למשרד.‬
‫היי, אני מדבר אליך.‬
‫ברור. אגש לשם אחרי השיעור.‬
‫לא, לא אחרי השיעור, עכשיו.‬
‫עכשיו?‬ ‫-כן, עכשיו, בניגוד לאחר כך.‬
‫בסדר.‬
‫היי, אתה חירש או מה?‬
‫לא.‬
‫אז קדימה! למה אתה מחכה?‬
‫אני הולך.‬
‫קדימה!‬
‫חיכיתי לך אתמול בלילה.‬
‫נאלצתי לעשות מעקף.‬
‫הנה.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-הביתה.‬
‫אני צריך להתקלח.‬
‫אתה חושב שזה נגמר.‬
‫קדימה, סגור את הדלת.‬
‫אמרתי "סגור את הדלת".‬
‫שים לב שיש תצפית טובה.‬
‫על המיטה של הילדה.‬
‫ועל שאר החדר, אם אפשר.‬ ‫-לא.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫לעולם לא אפגע במוניקה.‬
‫גם אני לא... אני רק רוצה לצפות.‬
‫אתה סוטה.‬
‫ללא ספק.‬
‫נראה לך שאני לא יודע?‬
‫עשרים וארבע שעות.‬
‫אחרת אתקשר לא לתומאס, אלא למשטרה.‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫שמי חאבייר מוניוס.‬ ‫תומאס אנדארדה ביקש לפגוש אותי.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫תומאס, מה קרה?‬ ‫-מה סיפרת ללארה?‬
‫לארה?‬ ‫-כן, מה סיפרת ללארה?‬
‫רק את האמת. היא התקשרה.‬ ‫רצתה לדבר, שאלה מה...‬
‫ושיקרת לה.‬
‫מה?‬ ‫-אמרת שהתקשרתי, שהייתי גמור וביקשתי עזרה.‬
‫כן, כמובן.‬
‫חתיכת בן זונה.‬
‫תומאס, דאגתי.‬
‫למה?‬ ‫-דאגתי לך.‬
‫לא, למה אתה משקר?‬
‫תומאס אתה צריך להפסיק.‬ ‫-לא, אתה צריך להפסיק!‬
‫הבט בי! אתה צריך!‬
‫כולנו מאוד דואגים לך, תומאס.‬
‫אתה באמת לא זוכר? כתבת לי, ביקשת...‬
‫זה שקר.‬
‫ביקשת ממני לבוא...‬ ‫-לא!‬
‫היית על הפנים.‬ ‫-לא!‬
‫והמכונית שלך?‬
‫המכונית שלי?‬ ‫-איפה היא?‬
‫נמכרה.‬
‫מר אנדראדה, עצור!‬
‫די, תירגע!‬ ‫-המכונית שלך!‬
‫עזבו אותי! עזבו אותי.‬
‫חאבייר?‬
‫מה קרה?‬
‫זה לא היה תומאס, נכון?‬
‫מוניקה בבית?‬
‫לא, היא בבית הספר.‬
‫לא הייתי רוצה שהיא תראה אותי ככה.‬
‫אני חושש ‬‫ש‬‫הוא מאבד שליטה.‬
‫הוא... פרנואיד, קנאי.‬
‫קנאי?‬
‫כן, אני לא יודע. אולי הוא חושב שאת ואני...‬
‫לא יודע.‬ ‫-אתה ואני?‬
‫אבסורד, כן. אבל אם הוא מועד, הוא...‬ ‫-הוא שתה?‬
‫האם הוא אי פעם הרים עלייך יד?‬ ‫-מעולם לא.‬
‫את בטוחה?‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫הוא איבד שליטה על ההגה כשהיה ממש במצב רע.‬ ‫הוא הפסיק למחרת.‬
‫כן.‬
‫ומתי את מצפה שיחזור?‬
‫אני לא מצפה. רבנו אתמול.‬
‫הוא ישן במלון. הוא מן הסתם...‬
‫יתקשר או יבוא.‬
‫לארה, אני מקווה שלא אכפת לך,‬ ‫אבל קניתי לך את זה.‬
‫מה זה?‬
‫אמצעי הגנה.‬
‫לא.‬ ‫-לכל מקרה. איש לא אומר שעלייך...‬
‫אני לא רוצה את זה בבית.‬
‫זה בטוח. זה חוקי. זה לא אקדח.‬
‫ולו למען בטחונה של מוניקה.‬
‫כדי להגן עליה.‬
‫אם תצטרכי משהו, תתקשרי.‬
‫כן.‬ ‫-בכל שעה.‬
‫תודה רבה.‬
‫תוכל להסביר לי מה קורה, חאבייר?‬
‫דיברתי עם הבנק שוב היום‬ ‫והכסף מהמכונית עוד לא הגיע.‬
‫אלוהים! מה עשו לך?‬
‫חאבייר!‬
‫לאן אתה הולך, חאבייר?‬
‫חאבייר!‬
‫חאבייר, תפתח!‬
‫חאבייר, תפתח את הדלת תכף ומיד!‬
‫מה קורה?‬
‫אולי אחזור עוד כמה ימים כדי לקחת את השאר.‬
‫דני.‬ ‫-לא.‬
‫דני.‬
‫אז זהו זה?‬
‫את מעדיפה מריבות...‬
‫צעקות, הסברים שלא תאמיני להם?‬
‫דווקא כן.‬
‫- אכסניה, מקלחת בכל חדר -‬
‫הגעת ללארה בלאסקו. במקרים דחופים,‬
‫התקשרו ל-660-130-410.‬
‫אחרת, השאירו הודעה.‬
‫היי, זה חאבייר.‬
‫התקשרתי כי אתמול שמתי לב...‬
‫שאליפות ההתעמלות מתקיימת בברצלונה.‬
‫ונזכרתי שלפני כמה שנים,‬ ‫עשינו קמפיין עם ולנטינה.‬
‫ולנטינה אקוסטה, אלופת ספרד.‬
‫אז חשבתי‬
‫שאולי מוניקה תרצה לפגוש אותה.‬
‫בטח הסחת הדעת תעשה לה טוב.‬
‫וגם לך, מן הסתם.‬
‫אז...‬
‫אם תרצי, תודיעי לי ואעשה כמה טלפונים.‬
‫להתראות.‬
‫שלום!‬ ‫-שלום! מה שלומך?‬
‫מצוין.‬
‫את בטח מוניקה, נכון?‬
‫כן.‬
‫תודה שבאת לראות אותנו לפני התחרות.‬ ‫-‬‫על לא דבר.‬
‫אנחנו עושות חזרה. רוצה לראות?‬
‫בסדר.‬ ‫-כן?‬
‫חיוך!‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫יופי.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫סליחה.‬
‫מחר, למען האמת.‬
‫למעלה, אחת.‬
‫מתנה קטנה בשבילך.‬
‫שלוש, ארבע. ארוך.‬
‫ארוך מקדימה.‬
‫- כדי שתדע שהן בסדר -‬
‫זה בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫לארה!‬
‫תומאס, לך מכאן!‬ ‫-לארה, תפתחי לי!‬
‫אימא, מה קורה?‬
‫אנחנו רוצות שתלך.‬
‫את רוצה שאלך מכאן? אני אלך.‬
‫כשתגידי לי מה לעזאזל קורה עם חאבייר!‬
‫אתה מפחיד אותה.‬ ‫-אני מגן עליה.‬
‫ממה?‬ ‫-חאבייר! הבן זונה הזה!‬
‫הוא לא עשה דבר.‬
‫את עיוורת?‬ ‫-לא, תומאס, אני רואה טוב מאוד.‬
‫ככה? את וחאבייר עושים יד אחת.‬
‫אני מיד חוזרת.‬ ‫-מתוקה!‬
‫לא. הכול בסדר.‬
‫אני לא רוצה שהיא תראה אותך ככה.‬ ‫-איך?‬
‫אתה לא בסדר, תומאס.‬
‫היא הבת שלי.‬ ‫-תראה אותה כשתתאפס על עצמך!‬
‫את אוהבת את זה.‬
‫חודשים חיכית שאחליק,‬
‫שאמעד.‬ ‫-זה לא נכון.‬
‫תמיד חשבת שאני חלש ועכשיו את צודקת.‬
‫ואת זה את אוהבת יותר מכול.‬
‫תומאס!‬ ‫-תומאס פישל. זה היה בלתי נמנע.‬
‫אתקשר למשטרה!‬
‫מה תגידי להם?‬
‫זה הבית שלי, לעזאזל! אלה הרהיטים שלי!‬
‫לעזאזל...‬
‫תומאס.‬
‫תפתח את הפה.‬
‫תפתח, חמוד.‬
‫לעזאזל!‬
‫חאבייר.‬ ‫-לארה.‬
‫אני במונית. המכונית של תומאס פה. את בסדר?‬ ‫-חאבייר, אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫אני חושבת שהרגתי אותו! הוא לא נושם!‬ ‫-מי?‬
‫תומאס.‬
‫הרגתי אותו, חאבייר.‬
‫הוא לא זז.‬
‫לארה, תקשיבי. אל תזוזי.‬ ‫-הוא לא נושם!‬
‫אני מאוד קרוב. אבקש מהמונית שתסתובב,‬ ‫ואגיע עוד דקה.‬
‫אמהר ככל האפשר. בסדר?‬ ‫-הוא לא נושם.‬
‫לארה.‬
‫אני חושבת שהרגתי אותו.‬
‫הוא מת.‬
‫הוא לא זז.‬ ‫-בואי.‬
‫בואי.‬ ‫-לאיפה?‬
‫לחדר של מוניקה.‬ ‫-לא.‬
‫כן, תוודאי שהיא לא תצא.‬ ‫אסור שהיא תראה אותו.‬
‫מה אתה מתכוון לעשות?‬ ‫-להתקשר למשטרה.‬
‫לא למשטרה.‬ ‫-כן, מוכרחים להתקשר למשטרה.‬
‫אני מבטיח שהכול יהיה בסדר.‬
‫זאת הייתה תאונה. בסדר?‬
‫שירותי חירום. איך אפשר לעזור?‬
‫כן, ערב טוב. אני מתקשר כי קרתה תאונה.‬
‫מישהו נפגע?‬
‫אני לא יודע. חבר שלי הוא...‬
‫הוא על הרצפה, מחוסר הכרה.‬
‫האם החבר שלך נושם?‬
‫לא יודע. לא בטוח. אני חושב שלא.‬
‫מה הכתובת, בבקשה?‬
‫בוסק אי גימפרה 78, דירה 2, קומה 5.‬
‫בסדר. נשלח אמבולנס.‬
‫מהר, בבקשה.‬
‫אתה לא ראוי להן.‬
‫מוניקה!‬
‫בוקר טוב.‬
‫חאבייר, דריו במשרד שלך.‬ ‫-מה שלומו?‬
‫הוא ביקש תה צמחים, אז תאר לעצמך.‬
‫היי.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫הם עוד מעט מגיעים. אתה מוכן?‬
‫מה קרה, דריו? לחוץ?‬
‫מה נראה לך?‬
‫אלטמירה טרנספורט.‬ ‫זה מחזור מכירות של 3 מיליון.‬
‫לא מספיק להרשים אותם...‬ ‫-דריו, שיחקתי טניס עם חותני אתמול.‬
‫נו?‬
‫נתתי לו לנצח.‬
‫אז לא צריך לדאוג. בסדר?‬
‫חכה רגע.‬
‫כן?‬ ‫-אשתך כאן.‬
‫לארה?‬
‫לא...‬
‫מרגה.‬
‫תפני אותה לחדר הישיבות. מיד אגיע לשם.‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן, האקסית שלי.‬
‫לך לקבל את פניהם. אצטרף עוד חמש דקות.‬
‫בסדר, אבל אל תתעכב.‬ ‫-לא אתעכב.‬
‫מרגה.‬
‫אתה לא פוגש אותי במשרד.‬
‫מה את רוצה?‬ ‫-אתה מסתיר משהו?‬
‫מה את רוצה?‬
‫לדעתי אתה מסתיר.‬
‫בהתחלה לא הבנתי מה מתרחש...‬
‫אפילו כשגיליתי מה השלכת לזבל.‬
‫כמו חלקי פאזל שלא התחברו לי יחד.‬
‫ואז הגיעו כל הידיעות בחדשות.‬
‫ראיתי איש עסקים בכיר שמת.‬
‫בבניין שלנו.‬
‫זיהיתי את התמונה.‬
‫זה היה המטבח שלנו.‬
‫אמרו שזאת הייתה תאונה במהלך מריבה.‬
‫תגובה אלרגית לתרסיס פלפל.‬
‫- תמצית בוטנים -‬
‫ואז כל החלקים...‬
‫נפלו למקומם.‬
‫מישהו אולי חיבל בתרסיס.‬
‫מישהו שידע שהקרבן אלרגי.‬
‫אני לא טיפשה. לא הבאתי את זה, חאבייר.‬
‫זה במקום בטוח.‬
‫חשבתי על זה חודשים,‬
‫שאלתי את עצמי, "איך זה ישפיע על דני?"‬
‫אבל בסוף קיבלתי החלטה.‬
‫אני אראה את זה למשטרה.‬
‫אספר להם הכול.‬
‫אתה גמור.‬
‫הדירה באל כרמל...‬
‫תיראה כמו ארמון‬ ‫בהשוואה לתא שבו תמצא את עצמך.‬
‫עשי זאת.‬
‫מה?‬ ‫-עשי זאת. תתקשרי אליהם. תני להם את הבקבוק.‬
‫ספרי להם הכול.‬
‫טוב.‬
‫את יודעת מה אעשה?‬
‫החשבון שפתחתי לדני בשביל לימודים‬ ‫וכדי שלא יקרה לו כלום...‬
‫הוא הראשון שילך.‬
‫אשתמש בו למימון העורך-דין.‬
‫הכי יקר שאוכל למצוא.‬
‫הבאה בתור תהיה הדירה שלך. הדירה שלי, בעצם.‬
‫היא על שמי.‬
‫אמכור אותה כדי לממן את עורכי הדין היקרים.‬
‫תמצאי את עצמך ברחוב.‬
‫אז ספרי למשטרה. קדימה.‬
‫אתה לא תעז.‬
‫את בטוחה?‬
‫וכעת, סלחי לי, יש לי פגישה עם לקוחות.‬
‫תרגום כתוביות: מיכל קושניר‬