Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Ia puțină apă, dragule. ‎E cald și am călătorit mult.
‎Ești obosit? Haide.
‎Așază-te și bea o gură de apă.
‎Stai cuminte, iubire…
‎Momo?
‎Ce faci aici?
‎Momo?
‎Așteaptă!
‎Unde te duci? Momo!
‎Momo!
‎Oprește-te!
‎Momo!
‎Deschide ușa!
‎Momo, deschide!
‎Momo!
‎Unii spun că totul e deja scris ‎și nu poți schimba nimic.
‎Deschide!
‎Eu vreau să schimb totul.
‎Să mă întorc la începuturi, ‎când nimic nu era scris.
‎AI TOATĂ VIAȚA ÎNAINTE
‎CU ȘASE LUNI ÎNAINTE
‎Ne putem duce să ne uităm acolo?
‎Da, dar nu vă îndepărtați.
‎Hei!
‎Întoarce-te!
‎- Sunteți teafără, doamnă? ‎- Ticălosul ăla mic!
‎Ne vedem acolo.
‎- Ce mișto e! ‎- Vorbim mai târziu.
‎- E nouă? ‎- Jos labele!
‎- Ce vrei? ‎- Să-l văd pe Ruspa.
‎- De ce? ‎- Am o afacere pentru el.
‎- Auzi, afacere… ‎- Da, o afacere!
‎Uite! Astea fac o avere. Sunt antichități.
‎Niște rahaturi.
‎Du-te să te joci la consolă!
‎Ruspa!
‎- Am zis că nu-i. Ești surd? ‎- Nu te băga.
‎- Vrei s-o iei pe coajă? ‎- Lasă-mă!
‎Când zic „nu”, așa rămâne!
‎Dispari, rahat cu ochi!
‎Nu te întoarce.
‎Du-te! Motocicleta mea!
‎Nemernicule!
‎Am 12 ani. Mă numesc Mohamed, ‎dar mi se zice Momo.
‎Sunt orfan. De mic, Protecția Copilului ‎m-a dat în custodia doctorului Coen.
‎El avea un cabinet la domiciliu, ‎plin de pacienți.
‎Îmi zicea să mă comport ca ceilalți copii
‎și să am grijă să nu ajung rău.
‎Dar eu nu vreau să fiu ca alți copii.
‎Momo, unde ai fost? ‎Te-am căutat peste tot.
‎Ce sunt alea?
‎Le-am câștigat.
‎Ce zi norocoasă! Te-ai ales și cu asta.
‎Am căzut de pe bicicletă.
‎Te întreb pentru ultima oară. ‎Ale cui sunt?
‎Habar n-am.
‎Nu vreau lucruri furate în casa mea.
‎Dacă nu-ți revine memoria…
‎va trebui să te reclam.
‎Puteam plăti chiria pe o lună ‎cu sfeșnicele alea. Pricepi?
‎Am făcut trotuarul 40 de ani
‎și nimeni nu m-a bătut sau a refuzat ‎să mă plătească. Niciodată!
‎Apoi ajungi la vârsta mea…
‎și ți-o trage o jigodie mică.
‎Aiurea!
‎Ce-i așa amuzant, Babu?
‎Ce-o să vindem ca să plătim chiria?
‎Stai! Ți-e foame, nu?
‎Vrei un fursec? Poftim, iubire.
‎Poftim.
‎Cine naiba e la ora asta?
‎Iosif, deschide ușa!
‎Bine.
‎Întreabă cine e înainte să deschizi.
‎Stai! Vin eu.
‎Doamna Rosa, e doctorul Coen.
‎- Doctorul? La ora asta? ‎- Da, el e.
‎- Rosa. ‎- Bună.
‎Te-ai și îngrijorat, dar am vești bune.
‎Ți-am adus un cadou.
‎- Unde le-ai găsit? ‎- Hoțul a venit să-și ceară scuze.
‎Nu-i așa, Momo?
‎Din cauza ta am căzut. ‎Dacă puneam mâna pe tine…
‎Gata. Du-te la Babu.
‎E rândul tău.
‎Scuze.
‎Mai tare!
‎Scuze!
‎„Scuze, doamna…”
‎De unde să știu cum te cheamă?
‎Copiii mi-au zis mereu „doamna Rosa”.
‎Îmi cer scuze, doamna Rosa.
‎Nu-ți accept scuzele.
‎Mulțumesc pentru sfeșnice. ‎Cum te pot răsplăti?
‎Am nevoie de o favoare.
‎Să aud.
‎Ești nebun? Nici moartă!
‎- Doar puțin timp, câteva săptămâni. ‎- Nu.
‎Cel mult o lună.
‎Sub nicio formă.
‎Până îi găsesc un cămin potrivit.
‎Stai așa! El e în custodia ta. ‎Ce amestec am eu?
‎Cred că i-ar fi mai bine aici, cu tine.
‎Serios? De ce?
‎Băiatul are nevoie de o mână de femeie.
‎De una dură, care impune respect. Ca tine.
‎Eu nu-i fac față.
‎Sunt bătrân.
‎Pe când eu sunt o adolescentă, nu?
‎Ești doctorul meu.
‎Îmi știi problema cardiacă ‎și celelalte boli.
‎- Îți repet: doar până la… ‎- Nu!
‎Momo nu este cum crezi.
‎Îl cunosc bine.
‎Mi-a fost dat în grijă ‎imediat după tragedie.
‎Am căutat, dar nimeni nu era dispus ‎să-l adopte.
‎„Tragedie”?
‎Du-te în sufragerie!
‎Vin și eu imediat.
‎Nu! Am terminat-o.
‎M-am săturat de copiii târfelor ‎la mine acasă.
‎Am avut grijă de prea mulți ‎și am riscat mult de-a lungul anilor.
‎Dar femeile de stradă se ajută mereu ‎între ele.
‎Mai bine eu decât Protecția Copilului.
‎De asta te și rog.
‎Ajută-mă!
‎Dar tu nu ești târfă.
‎Am vorbit clar. Am terminat-o.
‎- Și Iosif? ‎- Dă-l încolo.
‎Trebuia să stea doar o săptămână, ‎dar maică-sa a șters-o.
‎Din fericire, trimite bani regulat.
‎- Dacă e vorba de bani… ‎- Nu, renunță.
‎Te iubesc și-ți mulțumesc ‎că mi-ai recuperat sfeșnicele.
‎Pot plăti chiria. ‎Dar acum, e timpul să pleci.
‎E destul 600 de euro pe lună?
‎Mi-au rămas niște economii.
‎Pleacă!
‎Hei!
‎Ți-ai uitat hoțul!
‎Șapte sute.
‎Șapte sute cincizeci.
‎Două luni, nicio zi în plus.
‎- Nu stau cu curva aia. ‎- Cum îndrăznești!
‎- Rosa e femeie de treabă. ‎- Atunci, du-te tu la ea!
‎Momo, ori ea, ‎ori înapoi la Protecția Copilului.
‎Mă doare-n cot!
‎Protecția Copilului!
‎Sosesc!
‎Hei, ticălos mic!
‎Dacă vorbeai așa cu mine, ‎îți zburam dinții din gură.
‎Stăteam la bar și te-am auzit.
‎N-aș vorbi așa cu tine, ‎mai ales dacă-mi dai de lucru.
‎De ce nu vrei să stai cu baba aia?
‎Scapi de Protecția Copilului.
‎Și asta n-ar dăuna… nici afacerilor.
‎Înțelegi ce spun?
‎Baba, după ce nu a mai făcut trotuarul,
‎a început să aibă grijă de copiii ‎altor târfe, pentru un ban în plus.
‎A crescut mulți.
‎Unul a ajuns chiar șeful poliției ‎și a ferit-o de inspecții.
‎În cartier, casa ei era numită „refugiu”.
‎Eu îi spuneam…
‎„hazna”.
‎O să fie cuminte.
‎Are nevoie doar de un pic de disciplină ‎și afecțiune.
‎Bine, doctore. Și-acum dispari ‎până nu mă răzgândesc.
‎Dă-te jos, te rog.
‎Dă-te jos din patul meu!
‎- Lasă-mă în pace! ‎- Dă-te jos!
‎Încetează!
‎Ridică-te!
‎Fără încălțări în pat!
‎Și tu nu mai pierde timpul. ‎Du-te să înveți ebraica.
‎Te ascult mai târziu.
‎Tu, vino cu mine! Îți pregătesc alt loc.
‎Uite!
‎Ce-i asta?
‎Camera ta.
‎E o hazna!
‎Te așteptai să fie un palat regal? ‎Mai scutește-mă!
‎E o hazna.
‎Dă-mi pace! Doamna!
‎Ajunge!
‎Gata! Am zis că ajunge!
‎Iosif, treci în camera ta. ‎Și tu, în haznaua ta.
‎Pentru Dumnezeu!
‎N-am nici măcar o poză cu mama,
‎dar îmi amintesc ceva despre ea.
‎Zâmbetul ei, ‎când mă punea pe picioarele ei și dansam.
‎Îi plăcea foarte mult să danseze.
‎Odată, din greșeală, am făcut-o să cadă.
‎Dar nu s-a supărat.
‎Ne-am rostogolit pe covor. ‎Mă îmbrățișa și râdea.
‎Râdea foarte mult.
‎Era atât de frumoasă!
‎Începe cu astea.
‎Fiecare punguță e o doză.
‎Nu te lăsa prins!
‎Și mai ales, nu mă păcăli!
‎Urmează regulile și nu vei avea accidente.
‎Vino!
‎Împarți punguțele pe gratis?
‎Și prețurile?
‎Sintetică și naturală, zece euro.
‎Hașișul, 60 de euro.
‎Primesc doar numerar, ‎fără tichete de masă. Bine?
‎Ticălos mic…
‎Valea!
‎- Am zis „Hașem”. ‎- Nu, ai zis „Pașem”.
‎Destul! M-am săturat de citit.
‎Nu înțeleg o iotă.
‎- Oricum nu vreau niciun ‎bar mitzvah. ‎- Treaba ta.
‎Dar, cât timp stai aici, ‎vei respecta regulile mele.
‎Continuă!
‎Scumpo, eu sunt.
‎- Salut! ‎- Uite ce am eu.
‎Rimel, fard de pleoape, ruj.
‎- Aproape noi. ‎- Drăguț!
‎- Am făcut curat în dulap. ‎- Super!
‎Fel de fel de mostre. Creme, parfumuri…
‎Am sertarele pline cu de-astea.
‎Adu-l pe Babu.
‎El cine e?
‎Salut! Sunt Lola.
‎Momo.
‎„Momo”?
‎Adorabil.
‎Cum să nu!
‎Vrei să facem schimb?
‎Îl păstrez eu pe Babu și îl iei pe el.
‎Puiul meu! Bună, iubire!
‎Vino la mami!
‎Am dormit bine?
‎Noi doi ne vom distra azi. De acord?
‎Cum reușești?
‎Tăvăleală toată noaptea ‎și mamă toată ziua.
‎Trebuie să-i arăt…
‎scorpiei de maică-sa ‎că ne descurcăm și fără ea.
‎Ce faci?
‎- Azi nu. ‎- Haide, scumpo! Vino!
‎Să dansăm! ‎Puțină mișcare face bine la inimă.
‎Azi nu, n-am dispoziție.
‎Tu mereu ești dispusă, dar nu pot. ‎Nu sunt în stare.
‎Hai!
‎- A început! ‎- Sigur, am început…
‎Uite! Bine!
‎Nu!
‎Dă-mi-l! Îmi trebuie la muncă.
‎Te rog!
‎Nu!
‎De ce nu te ajută Iosif?
‎Pentru că el a șters vasele ieri.
‎Acum e rândul tău.
‎Ține.
‎Ce faci? Fii atent!
‎Mă rog…
‎E prea cald. Dispari! ‎Du-te la joacă cu ceilalți.
‎Pasează!
‎Ce-i cu numărul ăla pe brațul ei?
‎- Al cui? ‎- Al scorpiei.
‎E un cod.
‎Ce fel de cod?
‎E un truc.
‎Se preface că o doare spatele, ‎că are diverse dureri,
‎dar, de fapt, e agent secret.
‎Face contraspionaj.
‎Cred că-și are sediul în bloc.
‎Folosește codul ca să intre.
‎E adevărat?
‎Jur. Am văzut-o ducându-se acolo, ‎jos, noaptea. La subsol.
‎E ca peștera lui Batman.
‎- Unde te duci? ‎- Dispari!
‎Doamnă Rosa, l-am găsit.
‎Dacă vorbești, îți tai gâtul.
‎Unde ai fost?
‎Vino cu mine.
‎- Unde mergem? ‎- Mișcă-te.
‎Hamil, e din ce în ce mai greu ‎să crești copii aici, în cartier.
‎Așa e.
‎Dar n-am putut refuza un prieten ‎ca doctorul Coen.
‎- Poftim. Proaspete, din Algeria. ‎- Nu, mulțumesc.
‎Momo, vino aici! Vrei una?
‎- Îmi fac greață. ‎- Nu…
‎Mă gândeam că băiatul te-ar putea ajuta ‎din când în când.
‎Ca să aibă o ocupație în timpul verii.
‎Recent, afacerile n-au mers bine.
‎Tot ce te rog e să-l iei ‎de câteva ori pe săptămână,
‎nu în fiecare zi.
‎Și numai dacă vă înțelegeți.
‎Sigur.
‎De unde ești?
‎E musulman din Senegal.
‎Te duci la moschee?
‎Așa se poartă. Are nevoie de îndrumare.
‎I-ar prinde bine lui Momo ‎să stea cu dumneata.
‎Domnule Hamil,
‎ești cel mai respectabil bărbat ‎pe care-l cunosc.
‎Doamnă Rosa…
‎ochii și vocea dumitale se mai pricep ‎să amăgească.
‎Să amăgească? Prostii!
‎Și, dacă băiatul muncește bine,
‎ne poți oferi o mică răsplată.
‎Cât propui?
‎Doamne! Dumneata hotărăști.
‎Ce știu eu?
‎Treci pe la mine luni. E bine?
‎Nala!
‎De azi, el se ocupă de cartierul Libertà.
‎Ce?
‎A câștigat mai mult ca tine într-o lună.
‎M-am rupt muncind ani întregi, ‎și acum, mucosul ăsta…
‎Și ce?
‎Când o să câștigi cât el, ‎o să mă mai gândesc.
‎Acum dă-mi telefonul și șterge-o!
‎Nu-i o jucărie.
‎Ne trebuie la muncă.
‎Toate numerele clienților sunt aici.
‎Mă bazez pe tine.
‎Da, să trăiți!
‎Rahat cu ochi!
‎Momo, vino aici!
‎De ce strigi?
‎Repede!
‎Haide!
‎Mișcă-te!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Uite!
‎- Ce face? ‎- Nu știu. Am găsit-o așa.
‎Ca o mumie.
‎Hei!
‎Mai trăiești?
‎Ce faci?
‎Fă și tu ca mine.
‎Sunteți nebuni? Ce faceți?
‎Nu vedeți că plouă?
‎Tu nu vezi asta.
‎Sigur că văd. Ești idiot?
‎Înăuntru! Acum!
‎Ai întârziat.
‎Ia cutia aia de brichete ‎și pune-o acolo. Hai!
‎Ești din Senegal, Mohamed?
‎Nu-mi spune Mohamed. Mă cheamă Momo.
‎Ce-ai cu Mohamed? E un nume frumos.
‎Nu-mi place. E lung.
‎Cum vrei.
‎Sunt din Diourbel.
‎E lângă Dakar.
‎E un oraș mare?
‎Habar n-am.
‎Am plecat când eram mic.
‎Vino aici!
‎Vino!
‎La început, vindeam doar covoare ‎și cărți vechi.
‎Aveam chiar și doi angajați.
‎Acum vând doar plastic.
‎Vino! Dă-mi o mână de ajutor.
‎Ia ăsta.
‎E frumos, nu?
‎Frumos și plin de istorie.
‎Dintotdeauna am vrut să-l repar, ‎dar n-am reușit s-o fac.
‎Acum ești aici și o să mă ajuți.
‎Vino aici!
‎În Coran, leul e simbolul puterii, ‎răbdării și credinței.
‎Tu ai credință, nu?
‎Credința e ca iubirea. ‎Toți musulmanii trebuie să rețină asta.
‎Nici măcar nu știam că sunt musulman.
‎Am aflat pe vremea când mergeam la școală.
‎Nu te mai duci?
‎M-au dat afară.
‎De ce?
‎I-am înfipt unui bătăuș creionul în gât.
‎Momo…
‎Limbajul…
‎Limbajul este cea mai puternică armă.
‎Nu-i nevoie ‎să înfigi un creion în gâtul cuiva.
‎Mă descurc în felul meu.
‎Momo, ce faci?
‎Ne-ai trezit pe toți cu gălăgia ta.
‎Babu s-a speriat.
‎Babu, era doar o leoaică.
‎Ce leoaică? Te-ai drogat?
‎- Ce naiba zici? ‎- Doamnă, ăsta a tras pe nas.
‎Să nu îndrăznești!
‎E leoaica ta.
‎Cea pe care o știu. Nu?
‎Așa e.
‎Dar acum vine doar pentru tine?
‎Nu le mai spui celorlalți ‎că a venit să-i schilodească?
‎Nu, nu sunt idiot.
‎Și vă jucați împreună.
‎Mă linge pe față.
‎- Are grijă de mine. ‎- Glumești?
‎A luat-o razna.
‎Momo, vrei să ieși, te rog?
‎Îți spun toate necazurile ‎pe care mi le face,
‎iar dumneata ce faci?
‎Îi cânți în strună?
‎Sunteți nebuni cu toții!
‎Calmează-te și ascultă.
‎Nu. Dumneata să mă asculți!
‎Mereu spui că, din cauza bolii mele ‎de inimă, trebuie să mă liniștesc.
‎Și apoi mi-l aduci în casă ‎pe huliganul ăsta.
‎Rosa, e un copil.
‎Ce copil? Nu-i normal.
‎E rău până în măduva oaselor.
‎Nu e vina lui. Așa s-a născut.
‎A moștenit-o pe maică-sa sau pe taică-su. ‎Cine știe?
‎Într-o noapte s-ar putea furișa ‎ca să-mi taie gâtul
‎și unuia dintre copii.
‎- Știu eu de ce e în stare! ‎- Destul!
‎Taci!
‎Cum îndrăznești să spui ‎sau chiar să gândești așa ceva?
‎Mai ales când ai trecut prin ce-ai trecut.
‎Voiam să spun că el gândește altfel.
‎Eu nu scuip pe nimeni.
‎Îmi faci un mare serviciu.
‎Știu că e o povară pentru tine.
‎Dar, te rog, Rosa…
‎Ești o femeie deșteaptă. ‎De ce te temi? De leoaică?
‎Simte și el nevoia ‎să fie protejat și iubit.
‎Ce vrei să fac?
‎Să-l ling pe față în fiecare noapte ‎înainte de culcare?
‎Asta-mi lipsea, o leoaică…
‎Mulțumesc.
‎- Să mergem! ‎- Vreau să văd.
‎Nu. Nu-i nimic de văzut aici. ‎Hai pe dincolo!
‎Mișcă-te!
‎Urcă! Vin și eu imediat.
‎Ce faci aici?
‎Ce vrei?
‎Ce-i cu locul ăsta?
‎Ieși! Du-te acasă! Pleacă!
‎Nu.
‎Nu vreau să intre nimeni aici. Nimeni!
‎Afară!
‎Și mie-mi plăcea să desenez la vârsta ta.
‎Pot să văd?
‎Știi, acolo jos…
‎mă simt în siguranță.
‎De ce?
‎Așa, pur și simplu.
‎Poți să stai cât vrei.
‎Poți să dormi în camera lui Iosif,
‎ca să ai mai mult loc.
‎Dacă vrei.
‎Termină! Vreau să dorm.
‎Încetează! O să-l trezești pe Babu.
‎Hei!
‎- Ce-ai pățit? ‎- Nimic. Nu te preface că-ți pasă.
‎- Zi-mi, că te snopesc în bătaie. ‎- Mi-e dor de mama.
‎Las-o baltă!
‎O vreau.
‎Dar ea nu te vrea. Te-a părăsit.
‎Nu-i adevărat. O să se întoarcă.
‎De ce ești nemernic? ‎Nu ți-e dor niciodată de mama ta?
‎Mama mea nu m-a părăsit.
‎A murit.
‎Nu mai voia să fie târfă ‎și tata s-a înfuriat.
‎Aveam șase ani.
‎Cei mai buni ani din viață ‎i-am petrecut cu ea.
‎Vezi? Suntem la fel.
‎Și ție ți-e dor de ea.
‎Nu, nu suntem la fel. Deloc.
‎Acum dormi. Altfel, îți rup oasele.
‎Hai! Încearcă, lașule!
‎Nu sunt laș. Prefer peștele gătit.
‎Peștele gătit își pierde tot gustul.
‎Fii bărbat!
‎E bun, nu?
‎Ține.
‎Pentru primele două luni. Distrează-te!
‎Mulțumesc!
‎Vino aici.
‎Îți place? E a ta.
‎VITEZA
‎Sunt tânăr și am toată viața înainte.
‎Știu asta.
‎Nu vreau să mă milogesc de fericire.
‎Dacă apare, e minunat.
‎Dacă nu, cui îi pasă?
‎Nu facem parte din aceeași rasă.
‎Aveți grijă, copii!
‎Bine. Prinde-mă!
‎Prinde-mă!
‎Ce naiba fumezi?
‎- Cu aromă de căpșuni. ‎- Căpșuni?
‎- Nu-ți place? ‎- Suflă în altă parte.
‎E scârbos. Căpșuni?
‎Fumul trebuie să miroasă a tutun, ‎nu a salată de fructe.
‎N-o să reușesc niciodată să mă las.
‎Fiindcă nu ești disciplinată.
‎N-am fost niciodată. Niciodată.
‎Unde te duci?
‎La baie.
‎Lola locuia la etajul de sub noi.
‎Ca bărbat, fusese campion de box ‎la categoria semimijlocie.
‎Oamenii din cartier o respectau,
‎fiindcă altfel le-ar fi spart meclele.
‎Ce este?
‎Tata și-a amintit de ziua mea de naștere.
‎- E bine, nu? ‎- Nu.
‎Știu că e doar un pretext. ‎Vrea să-l cunoască pe Babu.
‎Își vrea nepotul, nu fiica.
‎Nici gând să mergem în Galicia!
‎Când se întoarce asta?
‎Mă duc să verific.
‎Noi doi contra lui Momo.
‎Atenție, că te prind! Te-am prins!
‎Hai, prinde-ne! Nu poți. ‎Suntem prea rapizi.
‎Momo, n-o găsesc. Vino cu mine!
‎Tu o iei pe acolo. Eu, pe aici.
‎Scumpo?
‎Unde e?
‎Scumpo?
‎Doamnă Rosa?
‎Scumpo?
‎Doamnă Rosa?
‎Doamnă Rosa!
‎Doamnă Rosa, mă auzi?
‎Ce faci aici?
‎Uite ce-am găsit!
‎- Pantofii mei. Da, dă-mi-i. ‎- Scumpo?
‎Scumpo?
‎Unde ai fost? Ai dispărut.
‎Ce…
‎E foarte cald. A vrut să ia puțin aer. Nu?
‎Sigur. Așa e.
‎E adevărat.
‎Data viitoare să-mi spui.
‎Ne-ai speriat.
‎Scuze.
‎Hai să mergem. E târziu.
‎Te descurci binișor.
‎De obicei, mă descurc să fac ‎ce nu-mi place.
‎- Atunci te-ai descurca la școală. ‎- Mai puțin acolo.
‎Ai fost vreodată însurat, domnule Hamil?
‎Desigur.
‎Am avut o soție frumoasă.
‎- Și unde e? ‎- În Rai.
‎Dumnezeu s-o odihnească!
‎Nu te simți singur?
‎Păi, am covoarele și cărțile mele.
‎Și ce faci, le îmbrățișezi?
‎Ce vrei să spui?
‎Ești bătrân și singur. ‎Doamna Rosa e bătrână și singură, deci…
‎Încerci să ne cuplezi?
‎De ce nu? Invit-o aici și pup-o un pic.
‎Așa mai scap și eu de ea.
‎Câtă generozitate!
‎Necazul e că nu m-aș putea însura ‎cu o evreică.
‎Doamna Rosa nu mai este evreică. ‎E doar bătrână.
‎Chiar și bătrânii sunt prea egoiști ‎ca să trăiască împreună.
‎Măcar am încercat.
‎Apreciez efortul.
‎Doamnă Rosa?
‎- Doamna Rosa! ‎- Scările! Sunt pe scări.
‎Cine?
‎- Doamnă Rosa, deschide ușa! ‎- Pleacă!
‎- Lasă-mă să intru! ‎- Ia valiza!
‎Cheam-o pe Lola! Repede! Doamnă!
‎Liniște!
‎Momo, ce se petrece?
‎Nu vrea să răspundă sau să deschidă ușa.
‎Scumpo? Scumpo, deschide ușa!
‎Ce faci acolo?
‎- Scările. ‎- Scumpo?
‎- Scările… ‎- Ce se petrece, scumpo?
‎- Scările… ‎- Ce-i cu ele? Liniștește-te!
‎E în regulă. Nu te teme. Sunt eu.
‎- Scările… ‎- Momo!
‎- Momo, cheamă-l pe doctorul Coen. ‎- Bine.
‎Rosa se simte mai bine.
‎E din nou calmă și lucidă.
‎Ce are?
‎Nu știu. Poate fi orice.
‎E obosită.
‎Trebuie să o programez pentru tomografie.
‎Ca să-i verific sănătatea. ‎Sângele, oxigenul…
‎nu funcționează cum trebuie.
‎Și apoi…
‎trebuie să mă ocup de tine.
‎Ce legătură am eu? Acum mă simt bine aici.
‎Crezi că ea își va reveni?
‎Nu știu.
‎Poate ar trebui să ne rugăm.
‎Eu mă rog.
‎Tu roagă-te, iar eu o verific.
‎Doamna Rosa, ce faci aici, jos?
‎Întoarce-te în pat. E frig.
‎Nu, mă simt bine aici. Nu te îngrijora.
‎Nu mai am chef să stau în pat.
‎În plus, aici pot să gândesc, ‎să reflectez…
‎Iosif spune că e ca în peștera lui Batman.
‎Are dreptate.
‎La Auschwitz, mă ascundeam ‎sub podeaua barăcii.
‎Acolo era refugiul meu.
‎Așa cum e și aici. Eram de vârsta ta.
‎Așviț?
‎Numele ăsta nu înseamnă nimic pentru tine.
‎Mai bine.
‎Nu băga în seamă ce spun.
‎De-acum sunt bătrână.
‎Vino aici!
‎Am cumpărat-o demult de la târg.
‎Astea sunt mimoze. Vezi?
‎Înainte de război, ai mei au închiriat ‎o casă ca asta, lângă Viareggio.
‎Primăvara, arborii de mimoză erupeau ‎într-o revărsare de flori galbene.
‎Erau atât de frumoși că-mi venea să plâng.
‎Aș da toate amintirile mele ‎ca s-o păstrez pe asta.
‎Momo, indiferent de ce se întâmplă, ‎nu vreau s-o sfârșesc într-un spital.
‎Ți-o spun ție fiindcă, deși ești dur
‎și, uneori, chiar nemernic,
‎știu că te ții de cuvânt.
‎- Nici măcar dacă e necesar? ‎- Nu!
‎Știu eu cum sunt doctorii.
‎Te torturează numai ca să-și lipească ‎o medalie frumoasă de fund.
‎Fac experimente pe tine, crede-mă. ‎Am trecut prin așa ceva.
‎Nu vreau să mai dau nimic nimănui.
‎Promite-mi!
‎Promit.
‎Spune-o în ebraică. E mai bine.
‎Herem.
‎Vreau și eu să merg la școală.
‎Dar doamna Rosa a zis ‎că m-ar prinde imediat.
‎Fiindcă n-am acte.
‎Norocul tău.
‎- Ea doarme? ‎- Nu știu.
‎Cu trecerea timpului, ‎doamna Rosa avea tot mai multe crize.
‎În unele zile, era lucidă
‎și reușea să gătească crap ‎în stil evreiesc fără probleme.
‎În alte zile, însă,
‎se închidea în lumea ei ‎și nu mai vorbea.
‎În timpul ăsta, ‎eu profitam să-mi fac noi clienți.
‎Eu plec.
‎La revedere.
‎Cum sună melodia aia?
‎Babu se pricepe. Eu nu reușesc.
‎O să-mi fie dor de tine.
‎Mie nu.
‎În sfârșit, camera va fi a mea.
‎Ți-am zis că ea o să se întoarcă.
‎Și mie îmi va lipsi.
‎Dar trebuie să ne bucurăm pentru el.
‎Doar când renunți să mai speri…
‎se întâmplă și lucruri bune.
‎E o alinare.
‎Nu e vinovat aerul condiționat ‎de caniculă.
‎Atenție!
‎Ți-am vorbit despre ‎Mizerabilii. ‎Nu?
‎Cum ne învață Victor Hugo ‎că totul e relativ.
‎Mai ales binele și răul.
‎Depinde de oamenii pe care-i întâlnești ‎și cum îi asculți.
‎Momo, știu ce faci la școală ‎și în cartier.
‎Despre ce vorbești?
‎Îi știu pe cei din gașca ta ‎și pe tipul pentru care lucrezi.
‎Știu că-i consideri familia ta
‎și crezi că e cea mai bună soluție ‎pentru viitor.
‎Dar nu e așa.
‎O să mă denunți?
‎În niciun caz.
‎Asta nu te-ar schimba. Dimpotrivă.
‎Vreau să-ți asumi răspunderea.
‎Ce naiba vrei? Nu ești tata.
‎N-am nevoie de nimic de la tine!
‎MIZERABILII
‎Am vești mari.
‎Am hotărât să accept invitația tatei.
‎Serios?
‎O să mă duc în Galicia ‎ca să-l cunoască pe Babu.
‎Ești sigură?
‎Deloc.
‎Ce ți-am spus eu? Fără telefoane la masă.
‎Nu e al meu. Al meu e dincolo.
‎Atunci, al cui e telefonul?
‎De unde l-ai furat?
‎Dă-mi-l! Haide, dă-mi-l.
‎Nu-ți dau nimic.
‎E telefonul meu.
‎De unde-l ai?
‎L-am câștigat din vânzări.
‎Dacă nu-ți place, du-te dracului!
‎Momo!
‎- Momo! ‎- Lasă-l în pace.
‎N-are rost.
‎Nu știu cât i-a mai rămas de trăit.
‎Dar am făcut ce-am putut.
‎În spital, Rosa o să primească îngrijirile ‎de care are nevoie.
‎Nu poate rămâne aici.
‎Își va pierde cunoștința tot mai des.
‎Trebuie să stea sub observație ‎și să fie îngrijită,
‎pentru orice eventualitate. Înțelegi?
‎Da.
‎E unica soluție.
‎Înțeleg.
‎Nu-i adevărat ‎că natura face bine lucrurile.
‎Le face cum o taie capul.
‎Uneori face flori și animale.
‎Alteori… o bătrână ‎care nu are voie să iasă din spital.
‎I-am făcut o promisiune doamnei Rosa.
‎Iar ea s-a încrezut în mine.
‎Bună.
‎Cine ești?
‎Sunt Momo. Te prefaci că nu mă cunoști?
‎Știu că ești supărată.
‎Știu ce vrei.
‎Nu sunt prost.
‎O să mă întorc ca să te ajut.
‎Dar, când mă întorc, trebuie ‎să mă ajuți, fiindcă nu mă descurc singur.
‎De acord?
‎Am auzit despre bătrână.
‎Hai să facem o plimbare!
‎Haide! Să mergem!
‎Prietenul la nevoie se cunoaște.
‎Simte-te ca acasă.
‎Îl așteptam pe fiul meu.
‎E ziua lui.
‎Nu l-am mai văzut de o lună. ‎De-abia așteptam!
‎Dar nenorocita de maică-sa ‎nu respectă regulile niciodată.
‎Mai întâi promite și apoi găsește scuze.
‎Amândoi am avut o zi căcăcioasă.
‎Să sărbătorim, așadar!
‎Așază-te!
‎Dormi pe tine? Așază-te!
‎În cinstea noastră.
‎Nu te mai gândi. Trebuie să mergi înainte.
‎Ține.
‎Ei bine?
‎Acolo e tot.
‎Nu pricep. Renunți?
‎Știi care e problema ta?
‎Nu crezi că meriți respectul ‎pe care l-ai câștigat.
‎Dacă pleci, ai terminat-o cu mine.
‎Ai terminat-o cu toți.
‎E clar?
‎Îmi pare rău.
‎Prea mult?
‎- Lui taică-meu îi place roșul. ‎- Ești frumoasă.
‎Momo, să rămâi cu doctorul Coen. Promiți?
‎- Nu-ți face griji. ‎- Bine.
‎SALON DE GERIATRIE
‎O să te scot de aici, dar să nu te agiți!
‎Nu pot…
‎Nu mai pot.
‎Câtă liniște!
‎Ce e?
‎Trebuie să plecăm.
‎Bună dimineața!
‎Se vor întoarce?
‎Nu.
‎- Bea! ‎- Nu.
‎Trebuie să bei.
‎Am ceva pentru tine.
‎Închide ochii!
‎Și dacă nu-i mai deschid?
‎Atunci nu-i închide.
‎- Ce sunt astea? ‎- Mimoze.
‎Ce drăguțe sunt!
‎N-am găsit unele naturale.
‎E cel mai frumos cadou ‎pe care l-am primit vreodată.
‎Ești un băiat bun.
‎Dacă vrei, vino să locuiești cu mine.
‎Vom fi fericiți împreună.
‎Așază-te și bea o gură de apă.
‎Momo?
‎Ți-am zis să stai cu doctorul Coen.
‎Momo?
‎Stai! Unde te duci?
‎Momo?
‎Momo!
‎Oprește-te!
‎Momo, deschide ușa!
‎Momo, deschide! Ce faci?
‎Ce se petrece, Momo? Deschide ușa!
‎Te așteptăm acolo.
‎Când rămâi fără cuvinte
‎Sunt aici
‎Singurele cuvinte de care ai nevoie
‎Sunt aici
‎Când înveți să supraviețuiești
‎Și accepți imposibilul
‎Când nimeni nu te crede
‎Eu te cred
‎Eu nu știu
‎Ce-ți rezervă destinul
‎Dar dacă vrei ‎Dacă mă vrei
‎Sunt aici
‎Când nu te aude nimeni
‎Eu te aud
‎Când nu mai știi ‎Încotro s-o apuci
‎Sunt aici
‎De fugi sau ridici bariere
‎Sunt aici
‎Când să fii invizibil
‎E mai rău decât să nu trăiești
‎Când nimeni nu te vede
‎Eu te văd
‎Eu nu știu
‎Ce-ți rezervă destinul
‎Dar dacă vrei ‎Dacă mă vrei
‎Sunt aici
‎Când nimeni nu te vede
‎Eu te văd
‎Cine se-ndrăgostește știe
‎E nevoie de realitate și magie
‎Uneori ajunge ceea ce ai
‎Viața care urmează
‎Eu nu știu
‎Ce-ți rezervă destinul
‎Dar dacă vrei ‎Dacă mă vrei
‎Sunt aici
‎Când nimeni nu te vede
‎Eu te văd
‎Când nimeni nu te crede
‎Eu te cred
‎Filmul a fost finalizat ‎în timpul pandemiei de Covid-19.
‎Mulțumim distribuției și echipei ‎că au făcut ca acest film să fie posibil.
‎Subtitrarea: Christine Bleotu