Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Dám ti napít, broučku. Je horko a cesta byla dlouhá.
Jsi unavený? Pojď.
Posaď se. Přinesu ti vodu.
To víš, miláčku. Počkej.
Momo?
Co tady děláš?
Momo?
Počkej!
Kam běžíš? Momo!
Momo!
Zastav!
Momo!
Otevři ty dveře!
Momo! Otevři!
Momo!
Říká se, že všechno je už napsáno a nic nemůžete změnit.
Otevři!
Já chci změnit všechno.
Chci se vrátit na začátek, kdy ještě nic nebylo napsáno.
ŽIVOT PŘED SEBOU
O PŮL ROKU DŘÍVE
Můžeme se podívat tamhle?
Ano, ale nezatoulej se.
Hej!
Vrať se!
Ten darebák!
Uvidíme se tam.
- Paráda! - Popovídáme později.
- Nová? - Ruce pryč!
- Co chceš? - Chci vidět Ruspu.
- Proč? - Mám pro něj obchod.
- Jasně, obchod... - Ano, obchod!
Koukni. To stojí majlant. Je to starožitný.
Je to veteš.
Běž si hrát s PlayStationem.
Ruspo!
- Povídám, že tu není. - Jdi se vycpat!
- Chceš přijít k úhoně? - Pusť!
Když říkám ne, tak ne!
Ztrať se, prde.
A nevracej se.
Padej. Ne, moje motorka!
Ty kre... Hajzle jeden!
Je mi dvanáct. Jmenuju se Mohamed, ale všichni mi říkají Momo.
Jsem sirotek. Jako malého mě sociálka dala do péče k doktoru Coenovi.
Pracoval z domu, ordinaci měl vždycky plnou.
Říkal, že se mám chovat jako ostatní,
abych neskončil špatně.
Ale já nechci být jako ostatní děti.
Kdes byl, Momo? Všude jsem tě hledal.
Co je to?
Vyhrál jsem je.
Šťastný den. A vyhráls i tohle.
Spadl jsem z kola.
Zeptám se tě naposled. Co je to za věci?
Nemám páru.
Ve svém domě nestrpím nic kradeného.
Jestli se ti nevrátí paměť...
budu tě muset udat.
Za ty svícny by bylo na měsíc na nájem. Chápeš?
Čtyřicet let na ulici,
ale nikdy mě žádnej lump nezmlátil ani mi neodmítal zaplatit.
A teď, v mým věku...
tě podělá takovej spratek.
Do hajzlu!
Co je k smíchu, Babu?
Jak zaplatíme nájem?
Počkej. Máš hlad, viď?
Co sušenku? Na, broučku.
Tumáš.
Kdo to je v tuhle hodinu?
Iosife, běž otevřít.
Jo.
Nezapomeň se zeptat, než otevřeš.
Moment, už jdu.
Paní Roso, to je doktor Coen.
- Doktor Coen? Teď? - Ano, on.
- Roso. - Zdravím.
Nedělejte si starosti. Nesu dobré zprávy.
Přinesl jsem vám dárek.
- Kde jste je našel? - Zloděj se vám přišel omluvit.
Viď, Momo?
Kvůli tobě jsem upadla. Kdyby ses mi dostal do rukou...
Na, běž za Babuem.
Teď je řada na tobě.
Promiňte.
Nahlas!
Promiňte!
„Promiňte, paní...“
Jak můžu znát vaše jméno?
Děti mi odjakživa říkají „paní Rosa“.
Omlouvám se, paní Roso.
Omluva se nepřijímá.
Děkuju za svícny. Jak se vám odměním?
Chci požádat o laskavost.
Povídejte.
Zbláznil jste se? Jen přes mou mrtvolu!
- Jen na krátko, na pár týdnů. - Ne.
Přinejhorším na měsíc.
To nepřipadá v úvahu.
Než mu najdu pořádný domov.
Počkat, jste jeho opatrovník. Co s tím mám společného já?
Myslím, že tady s vámi by mu bylo líp.
Vážně? Proč?
Potřebuje ženskou ruku.
Někoho drsného, koho bude poslouchat. Jako jste vy.
Já už na něj nestačím.
Jsem starý.
Zato já jsem mladice, co?
Jste můj doktor.
Víte o mých problémech se srdcem a bolestech.
- Řeknu to znovu, jen dokud... - Ne!
Momo není takový, jak si myslíte.
Znám ho dobře.
Dali ho ke mně hned po té tragédii.
Snažil jsem se, ale nenašel jsem nikoho, kdo by ho adoptoval.
Po jaké tragédii?
Jdi do obývacího pokoje.
Hned tam přijdu.
Ani nápad. Já s tím končím.
Už si další dítě štětky domů nevezmu.
Za ta léta už jsem se o ně napečovala a nariskovala se dost.
Ale my holky z ulice si vždycky pomáháme.
Radši já než sociálka.
Proto o to žádám vás!
Pomozte mi.
Ale vy nejste kurva.
Jak jsem řekla. Končím s tím.
- A co Iosif? - Nechte to být.
Měl zůstat týden, ale jeho matka se zdejchla.
Naštěstí aspoň pravidelně posílá peníze.
- Jestli jde o peníze... - Ne, nechte to být.
Mám vás ráda a jsem vám moc vděčná za ty svícny.
Mám aspoň na nájem, ale teď byste už měl jít.
Bude stačit 600 eur měsíčně?
Ještě mám nějaké úspory.
Běžte.
Co je?
Ven!
Nechal jste si tu toho zloděje!
Sedm set eur.
Sedm set padesát.
Dva měsíce, ani o den navíc.
- Já u té kurvy nebudu! - Opovaž se!
- Rosa je dobrá žena. - Tak u ní zůstaňte vy!
Momo, buď ona, nebo sociálka.
Je mi to buřt!
Sociálko!
Už jdu!
Hej, spratku malej!
Kdybys takhle mluvil se mnou, vyrazil bych ti zuby.
Seděl jsem v baru a slyšel jsem tě.
S vámi bych takhle nemluvil, zvlášť jestli mi dáte práci.
Proč nežít s tou starou rašplí?
Aspoň ti sociálka už nepůjde po krku.
A byznysu by to taky prospělo.
Chápeš, jak to myslím?
Když stará přestala šlapat,
začala se starat o děti jiných kurev, aby si přivydělala.
Vychovala jich hodně.
Z jednoho se stal policejní šéf a chránil ji před kontrolami.
V naší čtvrti se tomu místu říkalo „azyl“.
Já jsem mu říkal...
„zasraná díra“.
Bude se chovat slušně.
Jen potřebuje trochu lásky a disciplíny.
Dobře, doktore. A teď mi běžte z očí, než si to rozmyslím.
Vstaň, prosím tě.
Slez z mojí postele!
- Dej mi pokoj. - Slez!
Nech toho!
Vstávej. Dělej!
Do postele se v botách nesmí!
A ty přestaň ztrácet čas a radši se uč hebrejsky.
Zítra tě vyzkouším.
Ty pojď se mnou. Uložím tě jinde.
Tady to je.
Co je to?
Tvůj pokoj!
Je to díra!
Čekals palác pro krále? Dej mi svátek!
Je to díra.
Nech mě! Madam!
Dost!
Přestaňte. Řekla jsem dost!
Iosife, do pokoje. A ty se vrať do díry.
Kristepane!
Nemám ani fotku mámy,
ale trochu se na ni pamatuju.
Její úsměv, když si mě postavila na nohy a tancovali jsme.
Moc ráda tancovala.
Jednou kvůli mě spadla.
Ale nerozzlobila se.
Váleli jsme se po koberci. Držela mě v náručí a smála se.
Moc se smála.
Byla krásná.
Začni tímhle.
Každý pytlík je jedna dávka.
Nenech se chytit.
A hlavně, nesmíš mě podrazit.
Hraj podle pravidel a nebudeme mít problémy.
Pojď sem.
Chceš to dávat zadarmo?
Co ceny?
Přírodní a syntetická, deset eur.
Extáze za šedesát.
Jen hotovost, žádné stravenky. Správně?
Hajzlíku.
Běž!
- Říkal jsem „ha-Šem“. - Ne, říkal jsi „pašem“.
Konec, už mám čtení dost.
Nerozumím ani slovu.
- Stejně o bar micvu nestojím. - Tvoje škoda.
Ale dokud tu bydlíš, budeš dodržovat má pravidla.
Pokračuj.
Zlato, to jsem já.
- Ahoj. - Koukej, co mám.
Tužka na oči, stíny a rtěnka.
- Skoro nové. - To je milé!
- Vyklízela jsem skříňku. - Nádhera.
Máš tam různé vzorky. Krémy, parfémy...
Mám toho plné šuplíky.
Dojdi pro Babua.
Kdo je to?
Ahoj, já jsem Lola.
Momo.
Momo?
Rozkošný.
Jo, jistě.
Chceš je vyměnit?
Já si nechám Babua a ty si vezmi jeho.
Broučku! Ahoj, lásko moje!
Pojď k mamince!
Vyspal ses dobře?
Dnes si to spolu užijeme, ano?
Jak to děláš?
Akrobatkou v noci a matkou přes den.
Musím dokázat jeho...
pitomý mámě, že se bez ní v pohodě obejdeme.
Co děláš?
- Dnes ne. - No tak, zlato. Pojď!
Do tance! Cvičení je zdravý na srdce.
Dnes ne, nemám náladu.
Ty můžeš pořád, ale já ne. Už na to nemám.
Jen pojď!
- Vidíš, že jdeš! - No jo, jdu...
No vida! Prima.
Ne!
Dej mi to. Potřebuju to do práce.
Prosím!
Ne!
Proč nepomáhá Iosif?
Utíral nádobí včera.
Teď je řada na tobě.
Na.
Co děláš? Dávej pozor!
Tak dobře...
Je moc vedro. Běž. Jdi si hrát s ostatními.
Přihraj!
Co to má na ruce za číslo?
- Kdo? - Ta mrcha.
Je to kód.
Jaký kód?
Je to krytí.
Dělá, že má špatný záda a různý bolesti,
ale je to tajná agentka.
Kontrašpionáž.
Myslím, že mají v domě centrálu.
Díky tomu kódu se dostane dovnitř.
Je to pravda?
Přísahám. V noci jsem ji tam viděl jít. Dolů do sklepa.
Je to jako Batmanova jeskyně.
- Kam jdeš? - Dej mi pokoj.
Našel jsem ho, paní Roso.
Cekneš, a podříznu tě.
Kde jsi byl?
Pojď se mnou.
- Kam jdeme? - Pohyb.
Hamile, vychovávat v téhle čtvrti děti je čím dál těžší.
To ano.
Ale příteli, jako je doktor Coen, jsem nemohla odmítnout.
- Dejte si. Čerstvě dovezené z Alžírska. - Ne, díky.
Momo! Pojď sem. Chceš?
- Chce se mi z nich blejt. - Ne...
Říkala jsem si, že by vám tu chlapec mohl občas vypomáhat.
Jen aby se nějak zabavil přes léto.
Poslední dobou kšefty moc nejdou.
Prosím jen, abyste ho vzal na pár dní v týdnu,
ne každý den.
A jen jestli si budete rozumět.
Jistě.
Odkud jsi?
Je to muslim ze Senegalu.
Chodíš do mešity?
Je prostě takový. Potřebuje vedení.
Prospělo by mu, kdyby s vámi mohl strávit trochu času.
Pane Hamile,
jste nejslušnější člověk, kterého jsem kdy potkala.
Paní Roso,
z vašich očí i hlasu stále slyším faleš.
Faleš? Nesmysl!
Když bude pracovat dobře,
můžete mu dát malou odměnu.
Kolik máte na mysli?
Prosím vás, to rozhodněte sám!
Jak to mám vědět?
Přijď za mnou v pondělí, jo?
Nalo!
Odteď si bere na starost čtvrť Libertà.
Cože?
Za týden vydělal víc než ty za měsíc.
Já se tu roky dřu, a tenhle parchant...
No a co?
Až dotáhneš to, co on, třeba to přehodnotím.
Dej mi mobil a pakuj se.
Není na hraní her.
Je na práci.
Máš tam čísla všech zákazníků.
Spoléhám na tebe.
Ano, pane.
Smrade!
Momo, pojď sem!
Proč řveš?
Rychle!
Dělej!
Honem!
Co se děje?
Podívej!
- Co dělá? - Nevím. Takhle jsem ji našel.
Je jako mumie.
Hej!
Haló, je tam někdo?
Co děláš?
Dělej to po mně.
Zbláznili jste se? Co to provádíte?
Nevidíte, že prší?
To vy to nevidíte.
Jistěže ano, ty blázne.
Jděte domů, fofrem!
Jdeš pozdě.
Vezmi krabici se zapalovači a slož je tamhle. Šup.
Odkud přesně jsi, Mohamede?
Neříkejte mi tak. Jmenuju se Momo.
Mohamed se ti nelíbí? Krásné jméno.
Nemám ho rád. Je dlouhé.
Jak si přeješ.
Jsem z Diourbelu.
Blízko Dakaru.
Je to velké město?
Netuším.
Byl jsem malej, když jsem odjel.
Pojď sem.
Pojď.
Zpočátku jsem prodával jen koberce a staré knihy.
Dokonce jsem měl dva zaměstnance.
Teď prodávám samý plast.
Pojď sem. Pomoz mi.
Vezmi to.
Krása, viď?
Krásný a přímo dýchá historií.
Chci ho vyspravit, ale nikdy jsem se k tomu nedostal.
Když jsi tu ty, můžeš mi pomoct.
Pojď sem.
V Koránu je lev symbolem síly, trpělivosti a víry.
Máš víru, ne?
Víš, víra je jako láska. To musí mít každý muslim na paměti.
Nevěděl jsem, že jsem muslim.
Zjistil jsem to, když jsem chodil do školy.
Chodil?
Vykopli mě.
Proč?
Kluka, co mě šikanoval, jsem bodnul do krku tužkou.
Momo...
Řeč...
Řeč je nejmocnější zbraň.
Nemusíš nikomu bodat tužku do krku.
Dělám věci po svým.
Co děláš, Momo?
Všechny jsi nás tím rámusem probudil!
Vyděsils Babua.
Babu, to byla jen lvice.
Lvice? Jsi zhulenej?
- Co kecáš? - Paní, je sjetej!
Neopovaž se.
Ať tě to ani nenapadne!
Je to tvá lvice.
Ta, o které vím?
Ano.
Ale teď chodí navštěvovat jen tebe?
Už neříkáš ostatním, že je přišla rozsápat?
Ne, nejsem blbej.
A hrajete si spolu.
Líže mi obličej.
- Stará se o mě. - Děláš si srandu?
On se pomátl.
Momo, můžeš prosím počkat za dveřmi?
Přijdu vám říct, jaké jsou s ním problémy,
a co uděláte?
Podporujete ho?
Dočista jste se pomátl!
Klid. Poslouchejte mě.
Ne, vy poslouchejte mě.
Vždycky mi říkáte, že s tím svým srdcem musím být v klidu a pohodě.
A pak mi dáte domů takového chuligána?
Roso, je to jen dítě.
Jaké dítě? Není normální.
Je zkažený do hloubi duše.
Není to jeho chyba. Někdo ho to musel naučit.
Jeho matka, otec... Kdo ví?
Třeba se ke mně jednou v noci přikrade a podřeže mě
nebo jedno z dětí.
- Já je znám. Pozor na to! - Tak dost!
Sklapněte!
Jak se opovažujete něco takového říct nebo vůbec myslet?
Při všem, čím jste si prošla...
Chtěla jsem jen říct, že myslí jinak.
Nechci nikoho pošpinit.
Prokazujete mi obrovskou laskavost.
Vím, jaká je to pro vás zátěž.
Ale Roso, prosím...
Jste inteligentní žena. Čeho se bojíte? Té lvice?
Projevuje se tím jeho potřeba ochrany, citu, lásky.
Co mám podle vás dělat?
Každý večer mu před spaním olizovat tvář?
Lvici, tu jsem potřebovala...
Děkuju.
- Pojď. - Chci to vidět.
Není tu nic k vidění. Obejdeme to.
Běž.
Jdi nahoru. Já hned přijdu.
Co tady pohledáváš?
Co chceš?
Co je tohle za místo?
Vypadni! Jdi domů! Běž!
Ne.
Nikoho tu nechci. Nikoho!
Běž pryč!
Když mi bylo jako tobě, taky jsem ráda kreslila.
Můžu se podívat?
Víš, tam dole...
se cítím v bezpečí.
Proč?
Prostě proto.
Můžeš zůstat, jak dlouho chceš.
Dnes můžeš přespat v Iosifově pokoji,
abys měl víc místa.
Jestli chceš.
Ticho! Já chci spát.
Co jsem řekl? Přestaň! Vzbudíš Babua.
Hej.
- Co je? - Nic. Nedělej, že tě to zajímá.
- Řekni mi to, nebo tě zbiju. - Chybí mi máma.
Zapomeň na to.
Chci mámu.
Jenže ona nechce tebe. Opustila tě.
To není pravda. Vrátí se.
Proč jsi tak pitomej? Tobě máma nikdy nechybí?
Mě máma neopustila.
Je mrtvá.
Už nechtěla dělat šlapku, a táta se naštval.
Bylo mi šest.
S ní jsem prožil nejlepší roky svého života.
Vidíš? Jsme stejní.
Taky ti chybí.
Ne, nejsme stejní. Vůbec ne.
A teď spi. Nebo ti nakopu zadek.
No tak, dej si, srábku.
Nejsem srab. Ale radši mám rybu vařenou.
Uvařená ztrácí veškerou chuť.
Buď chlap!
Dobrá, ne?
Tumáš.
Za první dva měsíce. Užij si je.
Děkuju.
Pojď za mnou.
Líbí se ti? Je tvoje.
RYCHLOST
Jsem mladý a mám celý život před sebou.
Vím to.
Nehodlám štěstí lézt do zadku.
Když přijde, super.
Když ne, komu na tom sejde?
Nejsme ze stejného těsta.
Opatrně, chlapci.
Ano. Pojď, chyť mě.
Chyť mě!
Co to proboha kouříš?
- S jahodovou příchutí. - Jahodovou?
- Nevoní ti? - Foukej to jinam.
Je to nechutný. Jahoda?
Kouř by měl vonět tabákem, ne po ovoci.
Mně se nikdy nepodaří přestat.
Protože nemáš disciplínu.
Tu jsem nikdy neměla. Nikdy.
Kam jdeš?
Na záchod.
Lola bydlela pod námi.
Jako muž bývala šampion střední váhy v boxu.
Lidé ji respektovali,
protože jinak jim z obličeje udělala fašírku.
Co je?
Táta si vzpomněl na mý narozky.
- To je dobře, ne? - Ne.
Jen to jen záminka, aby se mohl seznámit s Babuem.
Chce vnuka, ne dceru.
Do pitomý Galicie nepojedeme ani náhodou.
Kde vězí?
Jdu ji zkontrolovat.
My dva proti Momovi.
Bacha, chytím tě. A mám tě.
Zkus nás chytit! Nechytíš, jsme moc rychlí.
Momo, nemůžu ji najít. Pojď se mnou.
Ty jdi tudy, já půjdu sem.
Drahoušku?
Zlato?
Kde je?
Zlato?
Paní Roso?
Zlato?
Paní Roso?
Paní Roso, slyšíte mě?
Co ty tu děláš?
Hele, co jsem našel.
- Moje boty. Dej mi je. - Zlato?
Drahoušku?
Kde jsi byla? Najednou jsi zmizela.
Co...
Je vedro, chtěla se jen nadýchat čerstvého vzduchu. Ne?
Ano, přesně tak.
Pravda.
Příště mi radši řekni.
Měla jsem o tebe strach.
Promiň.
Pojď, už je pozdě.
Jsi vážně dobrý.
Věci, které nesnáším, mi obvykle jdou.
- Tak to se ti ve škole bude dařit. - Až na školu.
Byl jste někdy ženatý, pane Hamile?
Jistě.
Měl jsem krásnou ženu.
- A kde je? - V nebi.
Dej Bůh pokoj její duši.
Není vám smutno?
No, mám své koberce a knihy.
Ale ty se nedají obejmout.
Kam tím míříš?
Jste starý a sám. Paní Rosa je taky stará a sama, tak...
Chceš nás dát dohromady?
Proč ne? Přiveďte ji sem a dejte jí pusu.
Aspoň od ní budu mít pokoj.
To je od tebe velkorysé.
Jenže já bych si židovku nikdy vzít nemohl.
Paní Rosa už není židovka. Je jen stará.
I staří lidé jsou moc velcí sobci na to, aby spolu mohli žít.
Aspoň jsem to zkusil.
Oceňuju tvou snahu.
Paní Roso?
- Paní Roso! - Schody! Jsou na schodech!
Kdo?
- Paní Roso, otevřete. - Jdi pryč.
- Pusťte mě dovnitř. - Dojdi pro kufr.
Dojdi pro Lolu! Honem! Paní!
Ticho!
Co se děje, Momo?
Neodpovídá a nechce otevřít.
Zlato? Otevři dveře.
Co tam děláš?
- Schody. - Zlato?
- Schody... - Co se děje, zlatíčko?
- Schody. - Jaké schody? Klid.
To nic. Neboj, to jsem jenom já.
- Schody... - Momo.
- Momo, zavolej doktoru Coenovi. - Dobře.
Rose už je líp.
Uklidnila se a je zas při smyslech.
Co jí je?
Nevím. Může to být cokoli.
Je unavená.
Musím ji poslat na CT vyšetření.
Zkontrolovat, jak na tom je. Krev, kyslík...
Nefunguje to tam, jak má.
A pak...
Musím se postarat o tebe.
O mě? Mně se tu už líbí.
Myslíš, že se uzdraví?
Nevím.
Měli bychom se pomodlit.
Já se pomodlím.
Ty se modli, já se na ni jdu podívat.
Paní Roso, co děláte tady dole?
Jděte si lehnout. Je zima.
Ne, je mi dobře. Nedělej si starosti.
Už se mi nechce polehávat v posteli.
Tady můžu přemítat, uvažovat...
Iosifovi to tu připomíná Batmanovu jeskyni.
Něco na tom bude.
V Osvětimi jsem se skrývala pod podlahou.
Měla jsem tam svůj úkryt.
Jako tady. Bylo mi tehdy jako tobě.
Osvítim?
To jméno ti nic neříká.
Taky dobře.
Neposlouchej, co říkám.
Už jsem stará bába.
Pojď sem.
Koupila jsem to před lety na trhu.
To jsou mimózy, víš?
Před válkou si rodiče pronajímali dům s takovou zahradou poblíž Viareggia.
Na jaře na stromech vykvetly miliony žlutých květů.
Byly tak krásné, že se mi chtělo plakat.
Pro tuhle vzpomínku bych se vzdala všech ostatních.
Momo, ať se stane cokoli, hlavně nechci skončit v nemocnici.
Říkám ti to, protože i když je to s tebou těžké
a někdy se chováš jako pitomec,
vím, že držíš slovo.
- Ani když to bude nutné? - Ne!
Vím, co jsou doktoři zač.
Mučí tě, jen aby si na prdel mohli připnout metál.
Dělají na tobě pokusy, věř mi. Už jsem tam byla.
Nechci to zažít znovu.
Slib mi to.
Slibuju.
Řekni to hebrejsky. Je to lepší.
Cherem.
Taky bych rád chodil do školy.
Ale paní Rosa říkala, že by mě hned sebrali.
Protože nemám papíry.
Máš štěstí.
- Spí? - Nevím.
Časem to šlo s paní Rosou stále víc jako na houpačce.
Některé dny byla při smyslech
a byla schopná vařit kapra po židovsku, aniž by to popletla.
Jiné dny
se stáhla do sebe a už nemluvila.
Já jsem zatím získával zákazníky.
Odcházím.
Tak zatím.
Jak je ta melodie?
Babuovi to jde. Já hrát neumím.
Budeš mi chybět.
Ty mně ne.
Konečně budu mít pokoj pro sebe.
Říkal jsem ti, že se vrátí.
Taky mi bude chybět.
Ale musíme mít radost kvůli němu.
Dobré věci se stávají,
když už se vzdáváš naděje.
To je uklidňující.
Klimatizace za to příšerný vedro nemůže.
Pozor!
Vyprávěl jsem ti o Bídnících, ne?
Jak nás Victor Hugo učí, že všechno je relativní.
Obzvlášť dobro a zlo.
Záleží na lidech, s nimiž se setkáš, a jak jim nasloucháš.
Momo, vím co provádíš ve škole a v naší čtvrti.
O čem to mluvíte?
Vím, s kým se stýkáš a pro koho pracuješ.
Vím, že si myslíš, že jsou teď tvoje rodina
a že je to pro tvůj další život to nejlepší řešení.
Ale není.
Udáte mě?
V žádném případě.
To by tě nezměnilo. Naopak,
chci, abys za sebe přijal zodpovědnost.
Co sakra chcete? Nejste můj otec!
Nic od vás nepotřebuju!
BÍDNÍCI
Mám důležitou novinu.
Rozhodla jsem se přijmout tátovo pozvání.
Ano?
Pojedu do Galicie, aby mohl poznat Babua.
Jsi si jistá?
Vůbec ne.
Co jsem ti říkala? Žádné mobily u stolu.
Ten není můj. Mám ho vedle.
Tak čí je?
Kdes ho ukradl?
Dej mi ho. No tak, dej ho sem.
Nedám ti ani hovno.
Je to můj mobil.
Jak jsi k němu přišel?
Vydělal jsem na něj dealováním.
Jestli se ti to nelíbí, trhni si.
Momo!
- Momo! - Nech ho jít.
Nemá to smysl.
Nevím, kolik času jí zbývá.
Ale udělal jsem to jediné, co jsem mohl.
V nemocnici Rosa dostane péči, kterou potřebuje.
Tady zůstat nemůže.
Stále častěji bude ztrácet vědomí.
Musí být pod dohledem a potřebuje péči,
kdyby se něco stalo. Chápeš?
Ano.
Je to jediné řešení.
Chápu to.
Není pravda, že příroda zařídí vše správně.
Příroda si dělá, co chce.
Někdy květiny a zvířata.
Jindy je to stará paní, kterou už nepustí z nemocnice.
Něco jsem paní Rose slíbil.
A ona mi věřila.
Ahoj.
Kdo jsi?
Momo. To jen tak děláš?
Vím, že jsi naštvaná.
Vím, co chceš.
Nejsem blbej.
Vrátím se a pomůžu ti.
Ale až se vrátím, musíš mi pomoct, protože sám to nezvládnu.
Dobře?
Slyšel jsem o té staré paní.
Pojď se projít.
No tak! Jdeme!
Od toho jsou přátelé.
Buď tu jako doma.
Čekal jsem syna.
Má dnes narozeniny.
Měsíc jsem ho neviděl. Už se na něj těším.
Ale ta jeho zatracená matka nedodržuje pravidla.
Nejdřív naslibuje, a pak se vymlouvá.
Oba jsme měli den na draka.
Tak pojďme slavit!
Posaď se.
Spíš tam? Pojď si sednout.
Na nás.
Nemysli na to. Prostě jdi dál.
Tady máte.
Ano?
Je tam všechno.
Nechápu. Končíš?
Víš, v čem je tvoje potíž?
Myslíš, že si získanou úctu nezasloužíš.
Jestli odejdeš, spolu jsme skončili.
Skončil jsi u všech.
Je to jasný?
Mrzí mě to.
Není to moc?
- Táta má rád červenou. - Jsi krásná.
Momo, slibuješ, že zůstaneš u pana doktora?
- Neboj. - Dobře.
GERIATRICKÉ ODDĚLENÍ
Dostanu tě odsud, ale nesmíš dělat virvál!
Nemůžu...
Já už nemůžu.
Jaký klid.
Cože?
Musíme jet.
Dobrý den.
Vrátí se?
Ne.
- Napij se. - Ne.
Musíš pít.
Něco pro tebe mám.
Zavři oči.
A kdo mi je znovu otevře?
Tak je nezavírej.
- Co je to? - Mimóza.
Je krásná.
Moc krásná.
Pravou jsem nesehnal.
To je ten nejkrásnější dárek, co jsem kdy dostala.
Jsi hodný chlapec.
Jestli chceš, můžeš u mě bydlet.
Budeme spolu šťastní.
Posaď se, dám ti trochu vody.
Momo?
Říkala jsem ti, ať zůstaneš u doktora.
Momo?
Počkej! Kam běžíš?
Momo?
Momo!
Zastav se!
Otevři ty dveře.
Momo, otevři! Co to děláš?
Co se děje, Momo? Otevři!
Počkáme tamhle.
Když ti dojdou slova,
jsem tu, jsem tu.
Možná ti budou stačit dvě slova pouhá.
Jsem tu, jsem tu.
Když se učíš obstát v životě
a přijmeš, co je nemožné.
Nikdo ti nevěří,
já ano.
Nevím,
co ti osud chystá,
ale když chceš, jestli mě chceš,
jsem tu.
Nikdo tě neslyší,
ale já ano.
Když už nevíš, co si počít,
jsem tu, jsem tu.
Ať utíkáš nebo se uzavíráš,
jsem tu, jsem tu.
Když být neviditelný
je horší než nežít,
nikdo tě nevidí,
já ano.
Nevím,
co ti osud chystá,
ale když chceš, jestli mě chceš,
jsem tu.
Nikdo tě nevidí,
ale já ano.
K lásce kouzlo a skutečnost potřeba je,
ale někdy stačí
jen to, co už tu je.
Život před sebou.
Nevím,
co ti osud chystá,
ale když chceš, jestli mě chceš,
jsem tu.
Nikdo tě nevidí,
já ano.
Nikdo ti nevěří,
ale já ano.
Tento film byl dokončen během pandemie Covid-19.
Režisér a produkce děkují hercům a štábu,
kteří pro vznik filmu udělali vše.
Překlad titulků: Vixo