Downloaded from YTS.MX
Suoraan sanoen en tainnut tietää, mitä olin tekemässä.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tiesin vain kirjoittavani näytelmää homojen elämästä.
Kun aloitin näytelmän kirjoittamisen,
todella moni arvovaltainen henkilö kehotti minua olemaan -
kajoamatta aiheeseen.
Tietyt historialliset asiat ovat osa sosiaalista perimäämme.
Historian tunteminen voi auttaa meitä sopuun itsemme kanssa.
Nuorille näytelmä ei ehkä ole entuudestaan tuttu,
joten elokuva on katsaus menneisyyden kärsimyksiin.
Näytelmä oli aikanaan jotain aivan uutta ja todella uskaliasta.
Se ilmestyi vuonna 1968 Stonewallin mellakoiden alla.
HOMOJEN SORTO SEIS!
Mellakkauutinen haudattiin The New York Timesin -
sivulle 19 tai jotain sellaista.
Otsikkokin oli todella omituinen.
"Ikävyyksiä baarissa Villagessa" tai jotain siihen suuntaan.
Mellakoita ei pidetty asiana, josta alkaisi vapautusliike.
Asiat saavuttivat silloin kiehumispisteen.
Homoyhteisöissä pitkään muhinut turhautuminen ja epätoivo -
pulpahti pintaan.
Homous ei ollut laillista eikä hyväksyttyä.
Miehet eivät saaneet tanssia keskenään eivätkä homomiehet kokoontua yhteen.
Sosiaalinen elämä saattoi johtaa pidätykseen.
Olin niin nuori tai hölmö, etten edes tajunnut ottavani riskiä.
Sain vain idean näytelmään,
jossa yhdeksän homomiestä kokoontuu syntymäpäiville.
Hän otti ensimmäisenä asiakseen kirjoittaa homomiesten elämästä -
täysin kaupallisista lähtökohdista.
Sillä oli valtava merkitys. Homoyleisö tajusi voivansa tulla nähdyksi.
Herättiin myös pohtimaan, miten heidät tulisi nähdä.
Näytelmä on erityisen upea,
koska siinä on useita erilaisia, tarkkaan harkittuja homohahmoja.
He eivät ole kliseisiä.
Martin luomat mieshahmot ovat aitoja -
ja epätäydellisiä kuten hahmojen ja ihmisten kuuluukin olla.
Elokuvassa homohahmoja esittävät avoimesti homot miehet.
Kuvauksissa vallitsi aivan erityinen toverihenki ja energia,
joka syntyi yhdeksän homomiehen yhteistyöstä. Se oli upeaa.
Kun pääosia esittävät miehet voivat olla omia itsejään,
eikä homous hidasta vaan edistää uraa,
se kertoo perustavanlaatuisesta muutoksesta.
Siinä on jotain hyvin tuttua minunkin sukupolvelleni.
Olemme osa historian jatkumoa -
ja kannamme samaa henkeä eteenpäin sukupolvelta toiselle.
Haroldilla on tiukat mustat kiharat. Tämä on lähes kalju.
Kiitos ja haista paska!
Sain näytelmän julki -
mainostamalla sitä draamakomediaksi.
Sain sen kaupaksi huumorin ansiosta.
Huumori teki siitä kevyemmän.
Vaikken ole nähnyt sieluani, äitini rabbin mukaan se on upea.
Toivon, että huumorin alle kätketty vakavampi sisältö otetaan tosissaan.
Aikaa on kulunut ja edistystä tapahtunut.
Jos asiat ovat nykyään paremmin, toivottavasti kaikkialla maailmassa,
se johtuu näytelmän kaltaisista asioista ja hetkistä.
Nyt 50 vuotta myöhemmin voimme olla avoimesti omia itsejämme -
ja ihmetellä, miten toisin asiat ovat ennen olleet.
Tienraivaajia on syytä kiittää.
NEW YORK: CROWLEYN KOTI
Peremmälle. Tervetuloa asuntooni.
Mart Crowley kertoi mielihyvin näytelmän kirjoittamisesta -
ja henkilöistä, joihin hahmot löyhästi pohjaavat.
Hahmot perustuvat Martin tuttuihin, hänen omaan ystäväpiiriinsä.
He heräsivät eloon mielikuvituksen riemuvoitossa,
joka oli myös valtava riski.
Tämä on tyypillinen newyorkilainen galleria.
Kuvia mahtuu katselemaan vain yksi ihminen kerrallaan.
Kuvissa on ystäviäni.
The Boys in the Bandin off-Broadway-ensi-ilta -
oli 14. huhtikuuta, pääsiäissunnuntaina.
Vitsinä toivottiin, ettei lavalle lentäisi mätämunia.
Broadwaylle näytelmä saapui 30. huhtikuuta 2018.
Siis 50 vuotta myöhemmin.
Tässä on kuva, jolla näytelmää mainostettiin,
kun se tuli Broadwaylle.
Asetelma on sama kuin alkuperäisessä otoksessa.
Tässä kuvassa olen näyttelijöiden kanssa.
Haluan antaa tunnustusta rohkeille näyttelijöille,
jotka ottivat roolit vastaan,
vaikka heidän agenttinsa neuvoivat toisin.
Näyttelijöiden työtä varjosti pelko siitä,
mitä seurauksia näytelmällä olisi heidän uralleen ja elämälleen.
Heistä jokainen osoitti huikeaa rohkeutta herättämällä näytelmän henkiin.
Olisi ollut ammatillinen itsemurha tulla kaapista niinä aikoina.
Eivät kaikki näyttelijät tosin edes olleet homoja.
Kaikki uuden version näyttelijät ovat avoimesti homoja ja menestyviä.
Alkuperäisessä porukassa oli kuusi homonäyttelijää -
ja kolme heteroa.
Jokainen heistä asetti kuitenkin itsensä alttiiksi.
Homoyhteisö oli kielletty aihe.
Siitä ei puhuttu, ellei ollut homo ja sattunut tuntemaan muita homoja.
Silloin asioista saatettiin puhua yksityisesti,
mutta julkisuudessa aihe ei ollut esillä ollenkaan.
Tuossa olen Billy Friedkinin kanssa The Boys in the Bandin kuvauksissa.
Tässä ovat Peter Harveyn suunnittelemat lavasteet.
Kirjoitin Martille, ja olen saanut häneltä valtavasti sähköposteja,
jotka on laadittu huolella ja joita on ilo lukea.
Hän on kertonut elokuvista, joita hän on katsonut eri maissa.
Roolihahmoni Michaelin tavoin hän on reissannut paljon.
Sain tämän savukerasian lahjaksi näyttelijöiltä ja kuvausryhmältä.
He ostivat sen Tiffanylta,
mutta siellä ei suostuttu kaivertamaan näytelmän repliikkiä -
"kiitos ja haista paska".
Tiedätkö, mikä olet? Aito henkilö. -Kiitos. Haista paska.
Tässä on mies, johon Donaldin hahmo perustuu. Ystäväni Douglas Murray.
Näytelmä on omistettu Dougille ja Howardille.
He inhosivat toisiaan.
Tässä on kummityttöni, joka pitelee kädessään -
sitä nimenomaista valokuvaa, joka on näytelmässä lahja.
Näytelmään on suhtauduttu eri aikoina hyvin vaihtelevin tavoin.
Sitä on ylistetty sen uraauurtavasta tavasta käsitellä homojen elämää,
kun taas myöhemmin sitä on moitittu taantumuksellisesta otteesta.
On hienoa, että nyt 50 vuotta myöhemmin -
osaamme suhtautua siihen osana historiaamme.
Pidän tästä kuvasta kovasti. Joe on toisessa reunassa -
ja Ryan toisessa, ja minä olen tuossa.
Se, että näyttelijäkaarti koostuu avoimesti homoista,
osoittaa, miten asiassa on edistytty.
Nyt jokainen voi olla oma itsensä.
Osa katsojista muistaa menneen ja kiitti tarinansa kertomisesta.
Joku nuori taas saattoi oivaltaa, että tarina on hänenkin.
Eräs mies totesi itkien -
olevansa todella ylpeä siitä, että hän on avoimesti homo.
Jotkut ikäiseni homomiehet sanovat: "Emme me enää ole tuollaisia."
Nuorimmat toteavat siihen: "Olemme edelleen tuollaisia."
Viisikymppisenä homomiehenä kamppailen usein sen kanssa,
miten voisin vanheta arvokkaasti.
Mart on minulle malliesimerkki siitä.
Tässä on voittamamme Tony-palkinto.
Palkinto yllätti minut täysin, vaikka kukaan ei sitä uskokaan.
En ollut valmistellut puhettakaan.
Minulla oli kyllä lista ihmisistä, joita minun piti kiittää,
mutta kyynelsilmin en saanut listasta selvää.
Tämä on sähke psykiatriltani. Hän lähetti sen näytelmän ensi-iltana.
"Hyvä Mart, olen puolestasi sanomattoman iloinen ja ylpeä."
Olimme käyneet yhdessä läpi kaikenlaista. Kaipa hän oli tyytyväinen työnsä jälkeen.
Valmiina. -Käy.
Esitän Haroldia.
Hän on mutkikas tyyppi.
Tiedän, että hahmo perustuu Martin tuntemaan ihmiseen.
Howard Jeffreyyn.
On aina kiinnostavaa kuulla ihmisistä,
jotka ovat vaikuttaneet roolihahmoihin. Siisti juttu.
Howard Jeffrey oli paras ystäväni.
Sanoisin, että päähenkilö Michael perustuu hyvin pitkälti minuun itseeni.
Harold, joka on näytelmässä hänen rakas arkkivihollisensa,
perustuu Howardiin.
Miten sinä voit tänään? -Olet pöllyssä ja myöhässä.
Sinun piti saapua tänne puoli yhdeksän ja yhdeksän välillä.
Tässä on Howard Jeffrey.
Kuvan otti Jerome Robbins.
Kuten näkyy, Howard oli puoleensavetävä mies.
Hän oli tanssija.
Kaikki huippukoreografit halusivat hänet.
Los Angelesissa syntynyt Howard työskenteli vaikka missä.
Hän osallistui monen sen ajan hittielokuvan tekoon.
Howard opetti Natalie Woodille West Side Story -elokuvan tanssikuviot.
Tapasin Howardin niissä kuvauksissa. Meistä kolmesta tuli elinikäiset ystävät.
Moni suuren luokan filmitähti palvoi Howardia.
Etenkin ne, jotka eivät tanssineet kovin hyvin.
Ensimmäistä elokuvaansa Funny Girliä tehdessään Barbra Streisand -
tukeutui Howardiin ja vaati tämän pysyväksi parikseen tanssikohtauksissa.
Niinpä Howard nähdään Ziegfeld Follies -kohtauksessa odottavan morsiamen kanssa.
Barbra vaati Howardin mukaan "The Waiters' Gallop" -kohtaukseen.
Tässäkin on Howard.
Tämä on viimeisiä kuvia hänestä, sillä hän oli jo hyvin sairas.
Kuva on Italiasta.
Howard Jeffrey kuoli yhtenä aids-epidemian uhreista.
Hän oli minun ikäiseni eli 52.
Kun Mart kertoo Howardista, syntyy vaikutelma,
että he olisivat jutelleet aivan äskettäin.
Howard on vahvasti läsnä Martin mielessä ja näytelmän tekstissä.
Näytelmä on omistettu hänelle.
Hän ei tiennyt sitä kirjoittamisen aikaan, ja minua hirvitti kertoa hänelle,
koska en tiennyt, miten hän suhtautuisi asiaan.
Mikä niin hauskaa on?
Se, mitä olen oppinut Howardista ja hänen monimutkaisuudestaan,
on vaikuttanut Haroldin hahmoon.
Elämä on hillittömän hauskaa. Muistatko elämän?
Hänen persoonastaan saa hyvin selkeän käsityksen -
pelkästään lukemalla Martin tekstiä.
Santsaan ehkä jopa viidesti. Yritän epätoivoisesti pitää painoa yllä.
Olen ottanut vaikutteita myös omasta elämästäni -
ja kohtaamistani ihmisistä -
luodessani omaa tulkintaani Haroldista kaikkine piirteineen.
Minun tuntemani Zach on hauska tyyppi, jolla on mahtava huumorintaju.
Unohdin aina ja sain vahingossa ilkeän äitini pöllyyn salaatista.
Taitaa pitää siitä.
Vaikka hän tulisi aamiaiselle, hän sanoo: "Syödään salaattia!"
Halusin rohkaista ja tuoda esiin hänen humoristista puoltaan,
joka on usein jäänyt hiukan pimentoon.
Nyt on minun vuoroni.
Valmiina tai et, Michael, tästä lähtee.
Howard oli tosielämässä juuri sellainen.
Todenpuhuja ja kaiken teennäisyyden tuhoaja.
Howard luki minua kuin avointa kirjaa. Mikään ei jäänyt häneltä huomaamatta.
Jätit pois yhden yksityiskohdan. Pillerit on maksettu.
Joskus se oli minusta aivan sietämätöntä, ja riitelimme paljon eri asioista.
Michael, kiitos nauruista.
Näin jälkikäteen ymmärrän, että opin Howardilta itsestäni -
enemmän kuin keltään muulta.
Tule, Tex.
Sinun vuorosi.
Päätin jo kirjoittamisen alussa, että Emory -
antaisi Haroldille syntymäpäivälahjaksi rattopojan.
Piti vain löytää rooliin sopiva rattopoika.
He kiehtoivat minua, ja Fire Islandilla -
hoksasin aina, kuka juhlijoista oli paikalla rahan takia.
Yksi heistä oli minusta erityisen viehättävä.
Tyttö on upea.
Mies tiesi, että minua kiehtoi hänen ammattinsa seksityöläisenä.
Tanssin hänen kanssaan ja kysyin: "Oletko hyvä sängyssä -
kaikkien asiakkaidesi kanssa? Miten homma oikein toimii?"
Hän vastasi:
"En ole samanlainen kuin muut rattopojat."
Yritän osoittaa kiintymystä.
Siten en tunne itseäni huoraksi.
Olin aivan äimänä.
En keksisi itse yhtä hyvää repliikkiä.
En lähellekään.
Soitan huomenna.
Poikki.
Nyt ollaan The Boys in the Bandin kuvauksissa.
Kuka olet? -Kuka itse olet?
Olet tainnut jo valmistautua… -En ole!
Vetelen hatusta. -Niinkö?
Kertomalla tämän tarinan toit perinpohjaisen muutoksen popkulttuuriin.
Homomiehet olivat esillä ensi kertaa.
…EI OLE MUSIKAALI
Mitä ajattelet siitä, miten homoutta kuvataan nykyään?
Mikä siinä tuntuu tutulta ja mikä erilaiselta?
Minusta on hienoa, että aihe on nykyään -
niin laajasti läsnä ja esillä.
Tuntuu, että nykyään jokaisessa Broadway-näytelmässä -
ja musikaalissa on mukana gay-elementtejä, joten aihetta käsitellään monipuolisesti.
Kuka hitto sinä olet?
Olit samanikäinen kuin minä nyt kirjoittaessasi näytelmän.
Pohdin kai lähinnä itseni kannalta, miltä se tuntuu.
Älä suotta panikoi.
Kun olin sinun ikäisesi, ja ikä jääköön nyt mainitsematta…
Mainitse toki. -Aloitit uuden vaiheen. Olet nyt -
kolmekymmentä… -Niin.
…yksi.
Paljon onnea vaan
Itse ajattelin 31-vuotiaana: "Hitto, olen jo yli 30 -
enkä ole saanut mitään aikaan. Täytyy ryhtyä toimeen."
En käy salilla saunassa. Se latistaa treenin jälkeen.
En tuo mielelläni esiin seksuaalista suuntautumistani,
mutta jossain kohtaa uraani minusta alkoi tuntua,
että jouduin salailemaan osaa itsestäni ja kärsimään sen vuoksi.
Tunsin myös muita näyttelijöitä,
jotka kärsivät samalla tavoin ja kätkivät aidon itsensä.
Manageri saattoi patistaa heitä valetreffeille sun muuta.
Sellainen piti yllä käytäntöä,
että nuorilta katsojilta pimitettiin totuus.
Olet itse sanonut, että The Boys in the Band -
syntyi turhautumisestasi viihdealaan ja maailmaan.
Kaapista tulemiseni oli samantapainen kokemus.
Mitä teet 20 dollarista?
Parhaani.
Tällainen tuotanto vie toivottavasti asiaa eteenpäin -
ja laajentaa keskustelua. -Toivottavasti.
Käytkö ikinä mielessäsi keskusteluja jo pois menneiden näyttelijöiden kanssa?
Olen sentimentaalinen höpsö.
Tiedät sen, sillä romahtelen ja vetistelen tämän tästä.
Tony-gaala meni täysin metsään.
Nousin lavalle, ja te kaikki seisoitte takanani.
Halusin omistaa palkinnon alkuperäistuotannon rohkealle kaartille.
He saivat kaiken aikaan.
Samalla tavoin tämän uuden tuotannon olet saanut aikaan sinä -
yhdessä muiden näyttelijöiden ja Joe Mantellon kanssa.
Olin niin onnellinen läsnäolostanne, että unohdin kokonaan kiittää.
Olisi kamalaa, jos sitä olisi…
Olen hiljaa.
Mitä toivoisit yleisön saavan kotiinviemisiksi -
näytelmästä tai siitä tehdystä elokuvasta vuonna 2020?
Minun puolestani saavat viedä aivan kaiken.
Viekööt koko roskan. Mutta vakavasti puhuen -
jokainen katsoja voi poimia mukaan sen, mistä tykkää, ja jättää loput.
Sinulla on hieno asenne, Mart. Taidan omaksua sen itselleni.
"Vie kaikki pois. Poimi mukaan, mitä haluat."
Tottahan se on. -"Nauti."
Mieti, mitä vuosien saatossa on tapahtunut.
Nyt voimme onneksi istua tässä nauramassa, mutta silloin nauruun ei ollut aihetta.
Toisaalta huumori pilkahtelee pimeässäkin.
Kirjoitan tuon saman tien ylös.
Kiitos kaikille. -Kiitos!
No niin, antaa palaa.
Olkaa hyvät.
Ei. Jokaisen täytyy soittaa henkilölle,
jota uskoo oikeasti rakastaneensa.
Loistava lähestymistapa. Todella realistinen.
Olenko häikäisevä? -Olet täysin häikäisevä.
Nykyvinkkelistä katsottuna -
tietyn aikakauden vaatteet tai hiustyylit voivat näyttää hassuilta -
tai vanhanaikaisilta,
mutta jos on elänyt sen ajan, ei niitä pidä minään.
Olin miehekäs enkä uskonut valehtelevani itselleni.
Luulin olevani hetero.
Yhteiskunta oli hyvin heteronormatiivinen.
Kaikkien oletettiin olevan heteroja, eikä niin tietenkään ollut.
Bernard on sinut itsensä kanssa. Hän kuuluu kahteen vähemmistöön.
Hän on homo ja musta, mutta myös newyorkilainen älykkö.
Hahmon esikuvina ovat tyylikkäät, avoimesti homot mustat miehet,
jotka toimivat valkoisten maailmassa menettämättä rotuidentiteettiään.
Annat hänen nöyryyttää sinua kutsumalla setä Tuomoksi.
Hän voi tehdä sen, Michael. Minä voin, mutta sinä et voi.
Kuvittelen tapaavani huomenna Jimmy Baldwinin -
ja kertovani hänelle, mitä ne ämmät tekivät.
En ole valmis lähikuvaan, hra DeMille.
Näyttelijänä omaksun itseeni aina jotain roolihahmoistani.
Emoryn hahmo on tuonut minusta esiin suurieleisyyttä ja näyttävyyttä.
Tämä on vakavaa!
Juttelin Joen kanssa tilan ottamisesta haltuun.
Se mullisti ajatteluni ja tunteeni,
sillä omassa elämässäni olin pyrkinyt olemaan varsin hillitty.
Opin siis Emorylta jotain.
Oivalsin, että itselleen voi ottaa tilaa viemättä sitä muilta.
Kysy kuumaa patonkia!
Tällainen minä olen. Aion olla oma itseni, pitivätpä muut siitä tai eivät.
Kuka tuo nainen on? Kuka hän oli?
Keneksi hän haluaa tulla?
Tässä on Andy Rannells Omahassa. On viisi- tai kuusivuotispäiväni.
Sain äidiltä lahjaksi Malibu Kenin ja Malibu Barbien,
koska toivoin niitä.
Ideana oli kai saada minut leikkimään siskoni kanssa,
mutta halusin nuket itselleni.
Tässä olen Pittsburgh Civic Light Operassa vuonna 1988.
Olin mukana ensimmäisessä Ihmemaa Oz -tuotannossani maiskisena.
Maskeeraus on omaa käsialaani.
Näyttää olevan joulu. Cowboy-asut olivat kai kuumaa kamaa.
Olen ehkä neljä tai viisi.
Onko sinulla sisaruksia? -On. Isoveljelläni oli samanlainen asu.
Hänet on rajattu kuvasta. Sori, Neil!
Tämä kuva on otettu Pittsburghissa 1970-luvun keskivaiheilla.
Siihen aikaan homous ei ollut hyväksyttyä eikä toivottavaa.
Tämä kuva on noin vuodelta 1983 Dallasista, Texasista.
Äiti rakasti tuota punaista mattoa. Aina sai kävellä punaisella matolla.
Tässä ollaan Pohjois-Kaliforniassa. Olen juuri avioitumassa kissan kanssa.
Miten liitto sujui?
Kissa kuoli. Olen siis leski.
Tämä on yksi koulukuvistani.
Kuvauspäivä oli hieno, sillä olin itse valinnut paidan,
joka näytti veljeni paidalta, joten olin kovis.
Lisäksi kuvan taustan sai valita itse.
Halusin laittaa oranssin lempipuseroni, mutta äiti vaati kauluspaitaa.
Kun hän meni keittiöön, juoksin ylös, vaihdoin paidan ja juoksin kouluun.
Kun kuvat valmistuivat, äiti näki puseroni.
Hän näki myös, kuinka iloinen olin, ja päätti antaa minun valita vaatteeni.
Etkö mieti, otettiinko kuva ennen vai jälkeen…
WC-urakan. -Hymystä päätellen jälkeen.
Nyt pikakierros. -Kyllä vain!
Tämän tytön mielessä pyörivät…
Kampaukset.
Punainen väri. Se oli minulle oikea pakkomielle.
Kiitospäivän kykykilpailu perheen kesken.
On vaikeaa ajatella kuin neljävuotias.
Ihanaa, että seison nyt samassa asennossa enkä edes tajunnut, että tein niin.
Tyttö ei ikimaailmassa…
Hän ei ikimaailmassa järkyttäisi äitiään.
Pelaisi jalkapalloa. -Antaisi siskon voittaa huulisynkkakisaa.
Söisi vihanneksia.
Toisin kuin nyt, sillä syön lähes pelkästään vihanneksia. Aina on toivoa.
Yleensä olen hyvä tässä. Tämä tyttö… Nyt tiedän, mistä kiikastaa.
Sanavalinta hämää.
Tyttö ei voi sietää…
Okraa. Hän inhosi sitä.
Ei Oprahia vaan okraa.
Keneksi hän halusi tulla?
Hän halusi tulla elokuvatähdeksi.
Pienen merenneidon Arieliksi. -Hyväksi ystäväksi muille.
Toivottavasti olen sitä, mistä haaveilit.
SULJETTU KUVAUKSIA VARTEN
Täällä ollaan. -Hei.
MUOTISUUNNITTELIJA
Ajatella, että tapaamme näin. -Kerro, missä olemme.
Olemme Julius'-baarissa, jossa olen elämäni varrella ollut usein.
Tausta!
On hauskaa olla mukana elokuvassa sinun kanssasi.
Onhan sinulla upea silkkisolmio ja kultainen rengas,
joka ei pysy paikallaan.
Onko tämän elokuvan teossa ollut selviä eroja edelliseen versioon nähden?
Nyt olen virallisesti aikuinen. Täytin eilen 84 vuotta,
joten kaipa minua voi jo kutsua aikuiseksi.
Edelliskerralla olin nuori ja vallaton ja uhkuin intoa.
Nykyään uhkuminen on jäänyt vähemmälle.
On kuitenkin mukava olla Stonewallin edustalla -
kauniina päivänä ja kuvata elokuvaa kulman takana.
Eilenkö? Myöhäiset onnittelut!
Mahtavaa.
Anteeksi.
Milloin debytoit? -Tänään.
Näyttelitkö tänään ensi kertaa? Mainio synttärilahja.
Todellakin, se oli hienoa.
Kotona taas.
Palasin 50 vuoden jälkeen. Comeback. -Huikea juttu. Mahtavaa.
Todella upeaa. Legendan paluu.
Kiitos. Onnea lähikuvaan. -Kiitos paljon.
Paljon onnea vaan
Paljon onnea, Mart…
Mart on ensimmäinen, joka nosti lipun korkealle näytelmällään.
Kyseessä on hieno näytelmäkirjallinen teos,
joka kestää aikaa.
21,8.1935 – 7,3.2020
Tekstitys: Heidi Mäki