Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ОРИГІНАЛЬНИЙ ФІЛЬМ NETFLIX
Ми зробили
це,
коли…
Востаннє
коли ми…
Любий!
Спускайся! Він майже тут!
Ґ. М. ДЖ.
Поквапся, любий!
-На повторі… -Він під’їжджає! Ну ж бо!
-Був офсайд. Клятий арбітр! -Не може бути.
Раміро, Хуанчо, допоможіть.
-Вимкніть світло. Він під’їжджає. -Добре.
-Не казися, друже. -Відчепися.
Досі куриш, Лусіло? Загаси її.
І вимкни світло! Він уже тут.
Та добре.
Він під’їхав.
Готові?
-Сюрприз! -Сюрприз!
Що це таке?
-Дідусю! -Ось він.
Онучку!
-Вітаю. -Дякую.
-Бабусю! -Вітаю, сонечко.
До кого підвищили?
До молодшого партнера.
Вітаю тебе.
-Дякую. -Щасливий?
Так, дуже
А тебе не хвилює, що твій бос — расист?
Так, але… Усе буде добре.
У мене є сюрприз для Вілла.
Подарунок.
Чому не казав мені? Що це?
Побачиш, люба.
Його племінниця поклала там.
УНІВЕРСИТЕТ ЛОС-АНДЖЕЛЕСА
СТАРША ШКОЛА
УНІВЕРСИТЕТ ЛОС-АНДЖЕЛЕСА
КУБОК ГЕНІЯ
Прокидайся, онучку!
Давай проїдемося.
Серйозно, дідусю? Коли вже перестанеш мене лякати?
Ніколи.
Дідусю, але…
Це було не прохання.
Гаразд.
Сховай його, онучку.
Дивишся в телефон весь день.
Вибач, дідусю.
-Це мій бос. -У суботу?
Вибач, тепер я слухаю.
Я казав, що маю сюрприз для тебе.
Якого біса.
Скільки часу минуло з мого останнього візиту.
Пустеля дуже безжальна.
Усміхнися.
Тут немає покриття, а мені треба написати.
Онучку!
Я так пишаюся тобою.
І бабуся теж.
Усім, чого ти досяг.
Навчання, робота, і тепер це підвищення.
Дякую, дідусю.
Але робота – це не головне в житті.
Я хвилююся за тебе.
-Знову ти про це? -Так.
Я турбуюся, що в тебе немає друзів.
-Є. -Друзів твого віку.
Я боюся, що ти забув свою історію, культуру, корені.
У тебе ніколи не було дівчини.
-Або хлопця, якщо вони тобі подобаються. -Дідусю.
Ґільєрмо,
ти маєш навчитися жити.
Маєш навчитися, як «бути», а не як «мати».
-Бути! -Знаю, дідусю.
Знаю. Ми говорили про це, але…
У мене все добре. У мене є…
певні цілі, яких хочу досягти.
У мене багато цілей.
У мене великі плани.
Підемо до церкви?
Замовкни. Вияви хоч трохи поваги.
Не піднімай на мене голос.
РІК ПО ТОМУ
«Оделл та Оделл».
Чим можу вам допомогти?
-Привіт, народ. -Привіт.
-Вітаю, босе. -Привіт, Санджей. Що сталося?
Хотів спитати про книжки, які ти згадував. Брат готується до тестів для вступу.
Звісно. Завтра принесу.
Дякую.
Любий Вілле!
Запис у цьому нотатнику — мій подарунок тобі.
Це список місць, що можна відвідати в Мехіко,
і речей, які варто зробити.
Багато років тому,
коли ми з бабусею там жили,
ми подорожували цими місцями.
Можливо, вони вже змінилися.
Але їх варто побачити.
Онучку, це було в той день, коли тебе підвищили.
Перед вечіркою дідусь сказав:
«У мене є подарунок для нього».
Але він так і не розповів.
Може, трохи далі.
Коли Хуанчо познайомив мене з твоїм дідом,
чесно, він мені не сподобався. Не мій типаж.
Аж одного дня він у нашому місті заспівав мені серенаду.
Сплутав мій будинок
із сусідським у тому ж кварталі.
Усі дізналися.
Смієшся? Ти чув уже про це мільйон разів.
Так, я знаю, бабусю. Просто мені подобається ця історія.
-Можна? -Так.
«Я обрав тебе.
Так, тебе. Я зрозумів, Що ти знайшла моє слабке місце.
Ти була єдина,
Хто зміг опанувати мою неприступну душу.
Я обрав тебе, бо ти була варта цього.
Варта того ризику
Й мого життя.
Пепе».
Офігіти.
Так. Коли ми жили в Мехіко,
він писав мені вірші в останню п’ятницю кожного місяця.
Він був таким романтиком, мій старичок.
Що сталося, тату?
Ти де? Малий їде.
Як це? Додатковий час?
Хто забив?
Упевнений?
Зупини гру, зараз буду. Тільки попрощаюся.
Ти будеш у нормі?
Звісно. Не хвилюйся.
-Ми подбаємо про неї, правда ж? -Так, звісно.
Тато просив передати, що не встигає. Зайнятий у крамниці.
-Гаразд. Дякую, що здали мені квартиру. -Пусте.
У мене є прохання.
Коли забиратимеш ключі,
передай лист. Адресат — Даніель.
-Даніель. Лист. -Так.
-Чудово. -Ти взяв фотокамеру?
-Паспорт? -Так.
-Нотатник дідуся? -Так.
-Спіднє? Завжди його забуваєш. -Бабусю.
-Ти його забуваєш. -Ні.
-Усе добре. -Я лиш кажу.
Усе буде гаразд.
-Мені час їхати. -Щасливої дороги!
-Па-па. -Щасти.
Ти нічого не забув?
З богом, любий.
Дякую, бабусю. До зустрічі.
-Бувайте. -Щасти.
Сусідко.
У тебе курка горить.
Ти не лисий.
Ти поголив голову. Це різні речі.
Без волосся я лисий. Крапка.
Не лисий. Оце лисий.
Ні, дивися.
Це як пофарбуватися в червоний і казати, що ти рудий.
Ти не рудий — ти пофарбував волосся.
-Розумієш? -Точно.
Ти можеш не бути лисим, а він — ні.
Якщо не лисий, то який?
Це якась фігня, ти не лисий!
Готово. Кур’єр загубився.
-Скоро буде. -Угадай, хто без пари?
Мій кузен Герардо.
Послухай, якщо я питаю: «Угадай, хто без пари?»
-І що? -Вона має спитати: «Хто без пари?»
-Це загадка. -Ні, дякую. Я знаю, про що ти, але ні.
Мене це не цікавить. Дякую.
Ти така кайфоломка.
-Телефон. Вибачте. -Він гарна партія.
Знав, що вони розбіжаться. Так своїй дівчині й сказав.
-Дівчині? -Усе вже скінчено.
-Як довго ви були разом? -Чотири… Ні, п’ять днів.
Як мило. П’ять днів.
Усе було чудово, але спілкувалися дивно.
-Я не міг з нею говорити. -Чому?
-Вона була глуха. -Глуха?
Тобто, і зараз така.
-Глуха-глуха? -Мова жестів?
-Глуха. -Дякую.
-Досить. -Бувайте.
Я гратиму у виставі Маноло.
-Ура! -Правда?
-Мені дали роль! -Чудово!
Добре. Вітаю!
Чудово. Яка роль?
Дублерка Людвики Палети!
Так! Головної акторки!
Дублерка?
О так!
Її заміна.
Так!
На лаві запасних.
-А чому таким тоном? -Та ні.
-Я буду на репетиціях. Знатиму всі рядки. -Це круто.
-Це початок. -Будьмо.
Хіба ви не раді за мене?
-Ми раді. -Ви ж мої друзі.
Звісно. Це супер.
Рознощик піци вже тут. Він зрозуміє, як це важливо.
-Я просто… -Оце так. Дякую!
-«Рознощик піци». -Заходьте.
Засранці.
Мессі теж буває на лаві запасних. Іноді.
Привіт?
Вибач. Я шукаю…
Твого батька. Добрий вечір, пане.
Я твій батько?
Лише на десять років старший.
Це було… То кого ти шукаєш?
Пана Даніеля?
Ґільєрміто?
Пан Даніель?
Наголос на інший склад.
Французьке ім’я.
Ласкаво прошу!
Як тобі?
Круто?
-Так. -Почувайся, як удома.
Є кухня, звісно.
Можеш сміливо користуватися.
Тільки спробуй не спалити це місце.
Звісно, не хвилюйся.
-Тоді це все. -Дякую.
Пусте. Подякуєш моїй бабусі.
Бабусі?
Лусілі?
-Гаразд. -Як вона? Досі…?
Ні. Взагалі-то, так.
Але тепер вона
має електронні.
Добре, ось ключі.
Будь ласка, не загуби. Це єдиний комплект.
Ну, тоді… я пішла.
Добре.
Нічого не забув?
Гаразд.
Вибач.
Лист, Вілле?
Ти мав передати мені лист.
Так, звісно. Лист.
Зараз знайду.
-Не хвилюйся. -Вибач, я…
Не знаю, що…
-Ось. -Це було мило. Дякую.
Якщо тобі буде щось треба,
тут є крамниця поблизу.
Можеш купити щось із продуктів.
ДЛЯ ВІЛЛА
-Що? -На, подивися.
Там твоє ім’я.
Бачиш?
-Відкрий. -Ні.
-Давай. -Ні.
Відкривай.
-Що там? -Нічого.
-Розкажи. -Та ні, нічого.
-Можна прочитати? -Ні.
-Там написано…? Що? -Ні, нічого.
Ну добре. Раптом тобі щось знадобиться, я живу навпроти.
-Бувай! -Бувай.
-Що це? -Рекламна акція.
Купуєте два блоки — і окуляри безкоштовно.
Підійдуть для вашої вечірки.
Як мило.
Лайно!
Так, на мене напали.
Забрали гаманець, гроші й усі мої кредитні картки.
Ісусе!
Дякувати богові, з тобою все добре, Ґільєрмо.
Я телефонував до банку, але він відкриється о 08:00.
Уже майже.
Можливо, у Мексиці є відділення цих банків?
Не знаю. Зателефоную й спитаю, що робити.
У мене немає грошей на їжу.
Онучку, ну як же так?
Сонечку…
Чекай. У мене є ідея.
Зателефоную пізніше.
Бабусю?
Я все владнала.
Що?
Надішлю тобі гроші через Даніель.
Лусі надішле.
Добре, бабусю. Дуже дякую.
Пусте, сонечко.
Гра починається, любий.
Хто там?
Ґільєрмо Моліна Джексон.
Хто?
Вілл.
Заходь, Ґільєрміто.
Дивися…
Дякую.
-Це точно не проблема? -Звісно ні.
Не хвилюйся. Банк сьогодні закритий, тож решту віддам завтра.
Згода? Якщо хочеш, можемо завтра все обговорити й спланувати.
-Так, супер. -Супер.
Можеш дати мені свій номер телефону?
Так, звісно. Я візьму на секунду. Отже…
Дати тобі мій, раптом що?
-Звісно. -Добре.
Обов’язково.
Так, Вільям. Перша «В».
Чому не збережеш його на телефоні?
А в мене немає. Не люблю їх.
Вважаю, що мобільник — це інструмент
для нашого поневолення, розумієш?
Цілком.
Теж їх не люблю.
Тобто, у мене немає… Я не прихильник…
Круто. Твій номер?
А, так.
-310… -310…
Запиши «Вілл».
МЕКСИКАНСЬКА КУХНЯ
«Хіба Дані не чарівна?
Запроси її в кіно, вона любить фільми жахів. Цілую, Лусіла».
«Розсміши її, будь чемним, але не показуй зацікавленість. Раміро».
«Вона найгарніша.
Спробуй не бути собою.
Переспи з нею.
Хуанчо».
Гаразд.
Може, щось вип’єте?
У вас є мескаль?
Людям так мало треба, щоб набратися.
За погляд —
Світ,
За усмішку —
Небеса,
За поцілунок —
Не знаю, що віддав би за поцілунок!
Ґуставо Адольфо Беккер.
Пепе.
Вілл.
Офіціанте, ще по мескалю всім, я плачу!
О ні.
Бето!
Добре, я вже їду. Не плач.
Гаразд, бувай.
-Вілл? -У мене скінчилися гроші.
ЗАСПІВАТИ З МАРІАЧІ
НАПИТИСЯ З МАРІАЧІ
Готово!
-Дуже дякую, Даніель. -Будь ласка.
І клич мене «Дані».
Добре, Дані.
Побачимося, гаразд?
-Так. -Щасти.
Ти в нормі?
Я більше не п’ю мескаль.
Ти снідав?
Де ти вже побував?
Мало де. Заплутана історія.
Зіграймо в бліц-запитання.
Дівчина?
Хлопець?
-Ні. -Найгірший вчинок у житті?
Ми вчора розійшлися.
-З Лео? -Так, з ким іще?
Чому?
Чесно, я не маю казати…
Вибач. Не хочу про це говорити.
-Добре, усе гаразд. -Вибач.
Вілле?
Він проміняв мене на когось молодшого.
-Це… -Когось з…
-Як це кажуть? -З волоссям?
Я лише описую його.
Ти говорив про волосся. Ти сказав про нього.
-Я міг сказати про великий ніс. -Волосся важливе.
-У тебе пунктик із волоссям. -Бліц.
-Кажи. -Так.
-Якось я пішов… -Чому згадала волосся?
-Бо… -Я міг сказати про ніс.
Ні, у нього лише довге волосся.
-Твій найгірший день? -Зізнавайся.
Я поїхав до пустелі з дідом.
Де він колись перетнув кордон, щоб потрапити до США.
Ми були дуже близькі.
Найкращі друзі.
-І це все? -Твій найгірший день?
-Яка трагедія. Ви в пустелі. -Ага.
-Спека. -Ага, і дикі тварини.
Побачив гримучу змію?
-Яка виповзла з піску. -Ні, справа в тому…
Дідусь помер від інфаркту в мене на очах. На місці.
От лайно. Вибач.
Дідусь хотів, щоб я провів кілька тижнів у Мексиці.
Він склав список, що мені треба тут зробити.
Мені так шкода, Вілле.
Батьки також померли.
-Що? Правда? -Фігня.
-Обоє? -Так.
У тій пустелі?
-Ні. -У пустелі?
-Можеш передати… -Вибач, але…
-Розповіси нам? -Якщо хочеш.
-Ти не проти? -Це допомагає.
Так, звісно.
Ми не хочемо засмучувати тебе.
-Це катарсис. -Не лишай нас ні з чим.
-Зроби це не для нас. -Для себе.
Як вони померли?
-Твої батьки. -Ну…
У мами
був перитоніт.
Батько повіз її в лікарню швидкої допомоги…
І вона померла.
-Ні. -Ні?
Сама операція
пройшла успішно.
Дякувати богу.
Це сталося по дорозі назад.
Вони були в машині й…
вони…
Що?
Вибухнули? Що?
-Вибухнули? -Ні, це був поїзд.
Це був поїзд.
-Їх переїхав поїзд? -Буквально.
Чорт. Це жахливо, вибач. -Так.
-Ти не думаєш, що то був найгірший день? -Так.
Найбільша трагедія у твоєму житті?
Ні, я був зовсім маленьким.
Я нічого не пам’ятаю. Дідусь і бабуся замінили мені батьків.
-Як у Бетмена. -Ні.
Бетмена виховав Альфред.
Більше схоже на Гаррі Поттера.
-Ні. -Його батьків убили.
Гаррі Поттера виростили чаклуни в Говардсі. Тобто в Гоґвардсі.
Він як Людина-павук.
-Ні, у Людини-павука була тітка Мей. -Точно.
Тітка Мей і дядько Бен?
Більше схоже на Гайді.
-Так, точно. -Гайді.
Вітання!
-Нове друге місце. -Так.
Тепер ти другий замість Дані.
А хто на першому?
Я. Мене щойно покинули.
Вілле,
ми допоможемо тобі зі списком.
Улюблена музика?
Іспанською — болеро.
Правда?
Позакривайте роти.
ГОЛОВНА ПЛОЩА
Тобі краще попросити чи вибачитися?
-Вибачитися. -Чому?
Ні, чекай. Краще попросити.
Попросити? Чому?
Я не певен. Вибач.
Де живуть твої батьки?
У Монтерреї. А твої?
-Вибач. -Ні.
ПАЛАЦ МИСТЕЦТВ
Якби ти міг побитися з письменником,
хто б це був?
Стівен Гокінг.
Паралізований учений?
«БЛАКИТНИЙ ДІМ»
-Дані. -Що?
-Улюблений фільм? -«Книга джунглів». Стоп.
-Улюблений вид спорту? -Боулінг.
Що?
-Ну добре, а твій? -Танці.
Це не спорт.
ЗНАЙТИ ДРУЗІВ
Оце крутий пункт — Супутникові вежі.
Чого б це?
Ми підемо ввечері.
Переходь одразу до цієї частини. Хочу, щоб тобі було комфортно.
Чаві, Феррасе, підійдіть.
Ми обговорюємо деякі зміни з Людвікою.
-Переходимо відразу… -Дивися.
Чому вибрав фінанси?
-Щоб розбагатіти. -Круто.
-А ти чому працюєш офіціантом? -Я шеф-кухар, ідіот.
Беріть тако.
Лайно. Не обертайся.
-Хто це? -Потім скажу. Не дивися.
-Не дивися. -Я не дивився.
Феррасе, де чорти носять Людвіку? Уже пізно.
Вона не відповідає.
Що сталося?
Вона ніколи не спізнюється.
Чув, що в поїздів метро затримки.
Вона не їздить на метро.
Давайте вже їсти?
Я думаю…
Думаю, це буде не ввічливо.
-Гарний посуд. -Дякую.
Тобто, він не мій, але…
Це порцеляна?
Так.
Порцеляна.
Ні, це не вона.
Це угорський.
Угорський?
З Угорщини?
-Де ти була? -Вибач, друже.
-Я був сам з цими чуваками. -Знаю.
Вибачте, була в театрі. Як справи?
-Ти де була? -У театрі.
Очманіти.
-Що сталося? -Що?
-Людвіку збила машина. -Вона в порядку?
Так, вона добре.
Це не серйозно. Просто…
-Не зможе рухатися кілька місяців. -Так?
Вона не зможе грати у виставі.
-Чекай, це жахливо. -Справді жахливо.
-Бідна жіночка. -Довбані люди.
-Знаю… -А що сталося з машиною?
Думаю, її не відновити. Отак.
Як? Чому?
-Вона важка. -То вона в нормі?
Вона чудово.
Така можливість!
-Вілле, я гратиму головну роль! -Що?
-Вітаю! -Дякую!
Хто така Людвіка?
Акторка.
Дивився «Карусель»?
А також…
Я не знаю, що сказати.
Не кажи нічого.
І… стоп!
-Як тобі? -Добре.
-Правда? -Так.
-Прекрасно. -Сподобалося?
-Ти плакав? -Зворушений до сліз. Дивися.
-Чудово. -Те, що я хотіла почути.
Вілле, а тобі?
Так, звісно. Неймовірно.
Мені треба йти.
Дякую, панове.
Ви допомогли мені стати третьою сестрою Палета.
-Третьою Палета. -Точно.
-Так. -Кличте мене «Даніеліка».
Моє кохання.
-Дякую тобі. -Так.
Панове,
мушу вас покинути. Зірці
треба відпочити, щоб сяяти.
Бувайте.
-Що? -Нічого.
Подобається.
Вона тобі подобається.
Замовкни.
Сходимо в крамницю?
Добре, пішли.
-Усе в порядку. Дані мила, розумна, добра. -Гаразд.
Яскрава.
А ти…
Ти в Мексиці, так?
Ти тут, це добре.
-Ти здоровий, правда ж? -Так.
Це теж важливо.
Так, дякую.
Що найгіршого могло б статися?
До побачення. Вітаю.
Може,
я просто ніколи не був у стосунках, тож…
Стосунки? Ні.
Я про них нічого не казав.
Запроси її на побачення.
Ти ніколи не був у стосунках? Гаразд.
Ні, я не знаю. Я повернуся в Лос-Анджелес…
Це ідеально!
Найкращий варіант. Без зобов’язань.
Тільки секс.
Якщо сподобається — супер.
Якщо ж ні, нічого страшного.
Поїдеш собі, і все.
Найкращий сценарій.
Для обох.
Брав такі?
-Ні. -Вони чудові.
Матча?
Неймовірна.
Гаманець?
Скажімо, я послухаюся твоєї поради й запрошу Дані на побачення.
Що б ти робив, якби не був…?
Якби не був…?
Так.
-Геєм? -Ні, звісно ні.
-Старшим. -Старшим?
Ні, не старшим.
-Старим. -Старим? Лайно.
Так. Що їй подобається?
Шоколадні пластівці.
Пластівці?
Ні. Тобто, ні.
Їй усе подобається.
Вона любить квіти.
Любить жарти, танці,
вірші.
Гаразд.
Може, ти б став трохи…
веселішим?
Знаєш, я смішу її, чуваче.
Ось тобі жарт.
Не зовсім жарт, але теж добре.
Мавпи — це єдині тварини, які…
…щоб поглузувати з інших, кидаються в них лайном.
-Що? -Ага.
І навіщо мені це знати?
Не знаю.
Слухай, можна спитати?
Звісно.
Днями ми грали в запитання.
Бліц-запитання.
Так, Бето сказав, що твоя історія була другою серед найгірших.
Але що це була за історія?
Знаєш, класична історія.
Ні, не знаю.
-Бето теж подобається це місце? -Так.
Що вам принести?
Мені мескаль. А тобі? Хочеш?
-Ні. -Ні?
-Точно? -Так.
-Мені пиво. -Добре.
Не подобається мескаль?
-Подобається, але не зараз. -Ні. Супер.
Слухай,
то що з…
-З чим? -З твоєю історією.
-Ось. -Дякую.
-Прошу.
Моя історія.
Моя історія…
Я…
збиралася вийти заміж.
Але…
І що сталося?
-Як усе так скінчилося? -В одну мить.
Гаразд.
І ким він був?
Його звуть Хав’єр.
Ми були разом чотири роки,
а потім заручилися.
Після одруження ми збиралися поїхати далеко з Мехіко,
оскільки він допомагає малозабезпеченим общинам, розумієш?
Проводить електрику, завозить ліки,
споруджує будинки. Він у «Лікарях без кордонів».
-На додачу. -Так.
Крутий хлопець. Хоча татові він чомусь не подобався.
Але він був крутий.
Та…
Я ж акторка.
Я не можу поїхати в Ботсвану, бо я ж не лікарка.
Мені треба там щось робити. Тому я все скасувала.
Отже,
він поїхав, а я лишилася.
Ось так. Відтоді я його не бачила.
Готові замовити?
-Поки нічого. -Добре.
Мені теж, дякую.
Чекайте!
Маю запитання.
-У вас є пластівці? -Пластівці?
Так, шоколадні пластівці.
Пластівці?
Так, шоколадні пластівці.
Ні, у нас їх немає.
Немає пластівців.
У них немає шоколадних пластівців.
Тоді це все. Дуже дякую.
-Шоколадні пластівці? -Так.
Скільки тобі років?
Не знаю.
Довбаний Бето.
Що?
Тож…
-Це було весело. -Так.
-До зустрічі, Вілле. -Бувай.
Я обрав тебе.
Так, тебе.
Я зрозумів,
Що ти знайшла моє слабке місце.
Ти була єдина,
Хто зміг опанувати мою неприступну душу.
Я обрав тебе,
Бо ти була варта цього.
Варта того ризику
Й мого життя.
Мені до вподоби в цьому колумбійці те, що він не поріже голову.
Він обережно йде волосина за волосиною.
Дуже майстерно.
Дані?
Даніель?
Люба?
Сонце?
Пташечко?
Люба? Пташечко?
Дані.
Даніель?
Дані!
-Що? -Що сталося?
-Я розповідав тобі дещо важливе. -Вибач.
Маю тобі щось розказати.
Давай.
-Учора… -Так.
Я повела Вілла в бібліотеку.
-У яку? -«Васконселос».
-Це та, яка схожа на космічний корабель? -Так, вона.
Потім ми пішли випити.
-Ми були тут. -Мило.
Потім він провів мене додому.
-Що? -Ти його трахнула?
-Ні. -Добре.
Я тільки поцілувала його.
-Це ще гірше. -Чому?
Надто інтимно.
Поцілунок? З язиком?
Це не має значення.
Проблема в тому, що коли я була біля дому, майже відчинила двері…
-Він прочитав мені вірш. -Як красиво. Мені подобається. Чудово!
Ні, не чудово!
-Не хочу, щоб він неправильно зрозумів. -Неправильно зрозумів? Ти про що?
Наш поцілунок. Цю ситуацію.
-Я не хочу… -Але ж він тобі подобається?
От фігня.
Що?
Я розповім, але не злися на мене.
-Що ти зробив, Бето? -Просто я думаю…
-Що ти зробив? -Думаю…
Можливо, я сказав йому запросити тебе на побачення.
Що?
Навіщо б ти таке робив?
Довбаний Адальберто!
В усьому винен не Пабло Неруда, а ти!
Ні, стривай.
Я не винен.
Ні, винен..
-Це не через… -Так, винен.
-Так. -Я не трахав йому мозок.
А я трахала?
Певною мірою трахала.
Це ж ти його поцілувала, так?
Ну годі картатися через хлопця.
Це лише поцілунок. Один поцілунок. Нічого такого.
Хто закохується після нього?
Ніхто.
Не знаю. Може, варто поговорити з ним.
Тепер я можу завершити свою історія про волосся?
-Іду. -Це я, Вілл.
-Привіт. -Привіт. Зомбі?
-Що? -Що сталося?
-Нічого. -Ти як?
-Ти як? Добре? -Добре.
-Ходімо? -Звісно.
Вілле!
-Так, нам… -Туди? Ходімо.
А це…?
Це…
Не знаю.
А це…
-Ступка. -Звісно.
Бос?
-Так. -Чому б не відповісти?
-Ні. -Упевнений?
Капець!
Лайно, нам треба йти.
-Я ідіотка! -Вибачте.
Швидше! Ми не встигнемо.
-Ходімо! -Чекай, Дані! Я зараз упаду.
Почекай мене.
Що ще я можу сказати?
-Чорт, Дані! -Вибач.
-Офігіти! Маноло! З мене годі. -Ні! Вибач!
-Піду вип’ю кави. -Іди! І закрийся.
Ходи сюди, Дані
Ти що робиш, Дані?
-Вибачте. -Ти з нами?
Ти якась сіра! Благородно сіра, але все ж сіра.
Ти не знаєш рядків. Зберися, Дані.
-Вистава вже скоро! Розумієш? -Я знаю.
Якщо знаєш, то вивчи свої рядки!
-Прийшла сюди — вивчи рядки. -Знаю.
-Добре. Спробуймо ще раз. Іди! -Так, пане.
Треба було дзвонити Маріані Тревіньо, було б російською чи арабською з акцентом.
Чаві, поїхали!
Спочатку! Усі зосередьтеся. Почали.
Мені здається, ти була чудова.
Це правда. Думаю, що пан Мануело перебільшує.
Ні, він правий. Думками я…
була в іншому місці.
Хочеш повечеряти?
На днях ми з Бето їли такі смачні тако.
Дякую, Вілле. Але ні.
Ти не будеш проти, якщо я прогуляюся додому сама?
Мені треба подумати.
Прочистити мозок.
Мені потрібен простір.
Звісно. Не хвилюйся.
-Зателефоную пізніше? -Домовилися.
Дані?
Доброго ранку. Пропонуємо вам нову кредитну картку.
«Простір»? Що це в біса означає?
Насправді вона хотіла…
Та пофіг.
Якщо так сказала, то хоче, щоб ти був мужиком.
-Як? -Скільки було дівчат?
-Я не… -Двадцять сім.
-Що це означає? -Ага.
-Ти відстій у… -Гуру в коханні.
Профі, експерт.
Оця фраза про «простір».
Вона намагалася сказати…
Бачу, що сам ти не зрозумієш.
«Йолопе, є інший хлопець.
Він мені подобається. Можливо, я виберу його й усе скінчиться.
Тому, курва, покажи мені, що ти "той самий єдиний". Чоловік моєї мрії.
Принось мені подарунки, змусь почуватися безпечно. Приголубь мене.
Може, хороший секс. Усе це».
Покажи їй, що ти «той самий».
Врятуй цуценя чи щось таке.
І зроби так, щоб вона багато сміялася.
-У цьому секрет. -Так.
Коли я перестав смішити Лео,
усе скінчилося.
А я ж ще той жартівник.
Хай там як, пам’ятаєш, як Дані дала «простір» Хав’єру?
Ти ж про це знав, так?
До речі, я його бачив.
Хав’єра. Чорти б його взяли! Який він.
Він здоровезний, кажу тобі. Справжній бик.
Як олімпійський плавець. Не знаю, як у нього вийшло, але він такий красень.
Я навіть йому сказав: «Ти красунчик».
Красивий хлопець.
Схожий на італійця.
«Хав’єрі». Він неймовірний.
Фантастичний вигляд.
Якщо загуглити «красивий засранець», буде його фото. Довбана правда.
Казав, що хоче їй подзвонити, щоб розгребти те лайно.
Такий красунчик.
Алло? Онучку?
-Привіт. -Як ти, любий?
Добре. Трохи заплутався.
Чому? Що сталося?
Просто…
ми з Дані типу почали зустрічатися.
-Онучку, я рада за тебе, Ґільєрмо. -Зачекай, бабусю.
Я просто казав…
Я відчуваю зв’язок між нами,
але вона попросила дати їй простір.
Я справді хочу її побачити, але не хочу здаватися…
Ідіотом.
-Дурнем? -Ні, я мав на увазі «настирним».
Знаєш, іноді…
Завжди.
Нам треба трохи часу для себе.
Але є проблема, бабусю. У мене немає часу.
Я знаю, хто тобі може допомогти. Не клади слухавку — я йому зателефоную.
Що? Ні, бабусю!
Що сталося?
Бабуся каже, що ти плачеш за Даніель.
Та ні, ніхто ні за ким не плаче.
Добре. Ніхто не любить плаксіїв.
Рамі?
Ага, ми тут вийшли випити з Лусі.
Привіт, Ґільєрміто. Як справи з моєю Дані?
Йому треба чоловіча порада.
-Найкраща порада — всмаж їй, чоловіче. -Де твоя повага?
Це моя онука.
Не слухай його.
Принести їй квіти. Будь джентльменом.
-А джентльмени що, не трахаються? -Який жах!
З тобою неможливо говорити, Хуане Карлосе.
Ти схиблений.
Де твоя ввічливість, засранцю!
Хоч би чомусь у сина повчився!
-Добрий вечір. -Вітаю.
Скільки ці?
Двісті песо.
-Добре. -Суперсвіжі.
Дякую.
-Добрий вечір. -Добрий.
-Привіт. Як справи? -Добрий вечір. Добре.
-Це для вашої дівчини? -Ні.
Саме збираюсь освідчитися їй.
-Дякую, бувайте. -Щасти!
-Бувайте. -Щасти!
-Дякую. -Мені калу, будь ласка.
Алілуя!
Добре зіграла!
Робимо паузу! Дані, підійди!
Гарна робота. Ти була зосереджена. Добре.
-Дякую. -Гаразд?
Знаєш Сесілію Суарес?
-Звісно. -Вона так само починала.
Усе вийде. Феррасе!
Підніми сценарій, який я кинув!
До зустрічі завтра!
Я злякався.
-Думав, тебе звільнять. -Знаю! Я теж.
-Сьогодні ти грала капець як чудово. -Дякую.
-Вітаю. До завтра! -Дякую. Бувай!
Привіт.
-Що ти тут робиш? Привіт! -Привіт!
Хотів тобі розповісти,
що змінив рейс.
-Правда? -Так.
Лишуся ще на кілька днів до твоєї прем’єри.
-Це ж чудово! -Так.
З босом не виникло проблем?
Взагалі-то,
я не питав у нього дозволу.
Маю дещо сказати.
Хочу вибачитися.
Чому?
Я вчинила погано.
Після нашого поцілунку…
Чесно, я поставила нас у ніякове становище. Це було незручно.
Треба було поговорити з тобою.
Я просто не хочу зруйнувати це.
«Це?»
Так, це. Нашу дружбу.
Нашу дружбу?
…Що мені робити?
Ти дуже добре знаєш,
Що надихнула мене на кохання.
Мені здалося, що між нами була близькість,
Коли я змусив тебе відчути себе жінкою.
АВАРІЙНИЙ ВИХІД
А тепер я бачу,
Хоч я й був твоїм трубадуром уночі,
Ти відмовляєш…
Є хтось інший?
-Що? -Ну, не знаю.
Може…
інший хлопець?
-Що? -Ні?
Може…
Хав’єр?
Ні.
Що?
Що? До чого тут взагалі Хав’єр?
Я…
Мені треба йти.
-Чому? Ти навіть не… -Я не казав, але…
-Але ти нічого… -Нічого страшного.
Така ситуація…
з бабусиною плитою.
-Бабусиною плитою?
-Так. Я тобі зателефоную. -Але…
Привіт, Дані.
Можемо поговорити?
ДАНІ
Краще не…
-Побачимо. -Ні, присягаюся.
Що ж…
-Бережися. Бувай. -Бувай.
Хав’єре!
Дякую. Це було мило.
-Бережися. -Бувай.
ДАНІ
Що тут сталося?
-Дякую. -Вам дякую.
Як лячно.
Від тебе жахливо тхне.
Що сталося? Я так хвилювалася.
Від тебе нічого не було чути
кілька днів.
І телефон вимкнений.
Вілле?
Вілле…
-Я хотіла… -Ні.
Ні. Усе гаразд.
Залиш його десь.
Не знаю, про що я думав,
коли уявив, що така, як ти, могла би бути з…
З таким, як я.
Я буду на вулиці. Куплю кави за рогом.
Усе сказав?
Що?
Я не розумію.
Що ти не розумієш?
Нічого.
Оце все.
У чому твоя проблема, Вілле?
Чому ти зник?
Лишімо все, як є.
Може, припините вдавати,
що ви всі такі хороші?
Бето, Ґабріель, ти.
Годі вже вашої благочинності.
Ви вже попіклувалися про сироту-дивака, за якого просила твоя бабуся.
Знаєш?
Так.
Так, ти дивак.
Ти супердивак, але…
Принаймні я чесний.
І я не крокую життям,
як довбаний маніпулятор, як егоїст,
що грається з людськими почуттями.
Як ти.
ВІЛЛУ
Дані!
-Даніель! -Що?
Вітаю.
Вибачте, вас немає в системі.
Так, мій рейс за кілька днів. У вас є квитки на раніший рейс?
Наступний.
Так, хвилинку.
ВІЛЛУ
-Що він сказав? -Нічого.
Лише що з Мексикою покінчено й він повертається.
Як дивно.
Гадаю, що твоя Дані —
засранка.
Витрахала мозок Ґільєрмо.
Чому ти таке кажеш?
Моя онука — не засранка.
-Не будь сексистом, тату. -Я знаю одне: у Ґільєрмо все було добре,
аж ось він починає скиглити й повертається з Мексики.
Це припущення: ми не знаємо всю історію.
Не знаємо, що сталося.
-Це все вина тієї клятої жінки. -Поважай цю жінку!
-Годі! -Чому ти так про неї говориш?
-Ось чому ти сам! -Я думаю, що ти гей.
Зупиніться, трясця вам! Якого біса.
Хто з’їв мою…?
ЗАКОХАТИСЯ
-Хто там? -Це я, Бето.
Піднімайся.
Ні, ти спускайся.
-Піднімайся. -Спускайся.
Мені треба вбиральня. Постережи мій велик.
Добре. Спускаюся.
Подивишся за великом, добре?
-Так. -Я швидко.
-Дуже швидко. -Поквапся!
БАБУСЯ ЛУСІЛА, ЛОС-АНДЖЕЛЕС
Готово!
-Швидко, еге ж? -Так, Бето.
-Бережися, дякую. -Бувай!
Дякую, що скористався моїм туалетом.
ЛУСІЛА ПАВАР ЕСПІНОСА
Безробіття серед іспаномовного населення зросло з 4,3% до 4,7% за той час,
коли в США було створено 196 000 робочих місць.
Державний класифікатор лишився майже тим самим.
Історично це низький показник,
але насправді безробіття серед латиноамериканців у США
досі вище, ніж в інших країнах світу.
Сьогодні, якщо у вас є добре оплачувана робота,
ви маєте дякувати за це.
-Що відбувається? -Вілл тут?
Він на роботі.
Є розмова.
Хто це вам надіслав?
Друг Дані.
Ти з нею говорила?
Ні, вона не стане розмовляти.
То він його не читав?
Ні, не читав.
А Раміро розплакався, коли його прочитав.
Твою ж маму.
А в чому справа, тату? Це глибокий лист, мене він зворушив.
Він має прочитати.
Онучку?
А я тобі розповідала, що ми з Хуанчо зустрічалися?
Що?
-Ти й Хуанчо? -Так.
Але ж…
А дідусь знав про це?
Він познайомив мене з дідусем.
Ми з Хуанчо зустрічалися недовго, бо, якщо чесно,
зрозуміли,
що з нас не вийшло пари.
Для нас було краще бути друзями, бо нам було весело.
Ми багато сміялися.
Зрештою, усі троє лишилися друзями назавжди.
Що ж,
дуже сучасний підхід.
Чому ти розповідаєш мені про це?
Розповідаю, тому що він нас познайомив, і ми побралися.
Уяви, що ти міг би і не народитися.
Те, що вона написала тобі в листі…
Такі люди, як вона, не з’являються щодня у твоєму житті.
Але коли з’являються, не відпускай їх.
Варто тримати їх якомога ближче.
Наскільки вдасться.
Як друзів, як коханих. Неважливо.
Зрештою,
ти ніколи не знаєш,
куди приведе тебе цей шлях.
Привіт!
Бето!
-Вітаю. Як ви? -Яка зустріч!
-Добре, дякуємо. -Ви красунчик!
Щось зробили? Ботокс?
-Просто сяєте. -Та ні.
-Гарний вигляд. -Дуже дякую.
-Дані знає, що ви тут? -Це сюрприз.
-Вона буде рада. -Так.
Ти розкішна.
Красуня.
Ти запросила Лео?
Так, запросила.
Хочу, щоб був мир.
Угадай, кого я бачив?
Моя люба,
Зроби це для того, кого найбільше кохаєш.
Я знову хочу бачити вогні В усьому моєму будинку.
О, моя люба!
Повернися до мене, адже я страждаю.
Повернися до мене, адже я вмираю.
Уся ця самотність
Мені зовсім не пасує.
Приходь.
Моя люба,
Заради всього найціннішого прийди до мене.
Май хоч трохи співчуття до мене.
Зглянься на мою самотність —
Вона мені зовсім не пасує,
Моя люба!
Моя люба,
Скажи мені, коли…
Скажи мені, коли ти повернешся,
Скажи мені, коли…
Скажи мені, коли ти повернешся.
«МЛА У ЇЇ ПОГЛЯДІ»
Так, я йому скажу.
Це твоя пропозиція.
Ти глуха?
Зовсім глуха?
-Але говорити можеш. -Так.
Читаєш по губах?
Круто. Як суперсила.
Точно, дивися: люба, повтори, що я скажу.
Ворона проворонила вороненя.
-«Ворона проворонила…» -Ні!
Це суперсила!
-Привіт. -Привіт. Як справи?
-Ти друг бабусі Дані, правильно? -Так.
-Ти як? -Добре.
-Заходиш? -Ні, я краще тут.
Можеш покликати Дані?
Так. Радий зустрічі.
Вілле?
-Що ти тут робиш? -Я читав твій лист.
Дані,
вибач.
Вибач за те, що я тобі наговорив,
за те, як поводився,
за те, що пропустив твою прем’єру,
за мою втечу.
Я був ідіотом.
І боягузом.
Я думав,
що найважливіше в житті —
зробити гарний вибір і обрати правильний шлях,
але тепер я бачу:
шляхи треба прокладати.
Згодна?
Я хочу прокласти новий шлях для свого життя.
І я б дуже хотів, щоб ти була його частиною.
Наскільки це можливо.
Як друзі чи будь-хто інший.
Як ти захочеш.
СВІТЛІЙ ПАМ’ЯТІ БРАЯНА КОКСА
Переклад субтитрів: Ольга Ковальова