Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎BAZAT PE O POVESTE ADEVĂRATĂ
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎STRASBOURG ‎NOIEMBRIE 1968
‎Domnule Gary!
‎- Da, domnule. ‎- Cine e acel om febril?
‎Nu era și ieri aici?
‎De o săptămână stă aici. ‎E un inginer italian.
‎Mașina ciudată de afară e a lui?
‎Da, așa e.
‎Vrea neapărat să citiți ‎un dosar pe care l-a adus.
‎N-am vrut să vă deranjez.
‎I-ai spus că noi mediem conflicte ‎între state suverane?
‎A spus că e șef de stat
‎și că nu va pleca ‎până nu vă înmânez dosarul.
‎Cred că e un pic țicnit și foarte hotărât.
‎Bine. Să faci cum îți spun!
‎Înmânează-mi dosarul ‎și fă să pară că e ceva foarte important!
‎- Poftiți dosarul despre care vă spuneam! ‎- Mulțumesc!
‎Îl voi citi cu mare atenție.
‎Vă mulțumesc! La revedere!
‎NAȚIUNILE UNITE
‎Unde e?
‎- Cine? ‎- Nebunul acela cu tuse.
‎- Am reușit să scap de el. ‎- Nu!
‎Adu-mi-l în birou! Trebuie să-i vorbesc.
‎Hai, repede!
‎Dle Rosa, trebuie să vă întreb ‎dacă știți ce zi e și unde sunteți.
‎E 10 noiembrie 1968,
‎în Strasbourg, la Consiliul Europei.
‎Dle Rosa, ‎cu ce vă poate ajuta Consiliul Europei?
‎Să-mi salvați insula.
‎Ați cumpărat o insulă?
‎Nu, am făcut-o.
‎Cică a creat-o.
‎Câte zile v-a luat să creați insula?
‎Te rog, nu spune șase, ‎ar fi o coincidență incredibilă.
‎N-a durat șase zile, ‎ci câteva luni de zile.
‎Deci deții o insulă pe care ai creat-o.
‎Da… Nu, nu am spus că am creat-o. ‎Sunt inginer. Doar am construit-o.
‎Atunci…
‎poate lumea de pe insulă…
‎Ar trebui să plec. Omul acesta e confuz. ‎Are nevoie de ajutor, dar nu de al nostru.
‎Am venit ‎să cer ajutorul Consiliului Europei.
‎Calmați-vă, dle Rosa!
‎Nu pot fi calm. Vin și vor distruge totul.
‎Aceasta e insula pe care ai construit-o?
‎Da, pentru că, după cum am spus, ‎sunt un inginer.
‎Doctor, pe naiba! ‎Du-te naibii!
‎BOLOGNA ‎CU UN AN ÎNAINTE
‎Doctor, pe naiba! ‎Du-te naibii!
‎Dacă-mi permiteți, deja suntem doctori. ‎Am trecut examenul, suntem ingineri, nu…
‎Inginer, pe naiba! ‎Du-te naibii!
‎Ce naiba faci?
‎Pedeapsă!
‎Ce pedeapsă? Doar vorbeam. Nu e corect!
‎Are dreptate. ‎Dacă provoci un profesionist…
‎- Mi-ai furat paharul! ‎- Pedeapsă!
‎Ce pedeapsă? ‎Voiam să vorbesc cu inginerul.
‎Lumea insistă. ‎Aș zice că o pedeapsă corectă ar fi…
‎să…
‎se facă de râs în ultimul hal!
‎- Dar regulile… ‎- Să se facă de râs!
‎- N-am pierdut! ‎- Să se facă de râs!
‎Să stea de vorbă cu prima fată care intră, ‎și când se așteaptă ea mai puțin,
‎să o sărute pe buze!
‎La naiba!
‎Bună!
‎Ce mai faci?
‎Mă bucur să te văd.
‎Mă întorc imediat. Da!
‎- Sărut! ‎- Ei bine…
‎Azi am dat cu toții examenul de stat.
‎Sărut!
‎- Sunt oficial inginer. ‎- Sărut!
‎- Felicitări! ‎- Mulțumesc.
‎Băieți, nu merge chestia cu sărutul.
‎Nu merge…
‎Vor să te sărut ‎pentru că am pierdut un joc.
‎- Sigur. ‎- Nici n-am pierdut.
‎Ei tot insistă…
‎Băieți! Chiar nu se poate!
‎Băieți, n-are rost…
‎Da, n-are rost să tot insiste…
‎Nu putem să facem asta…
‎Arăți bine.
‎Și tu arăți foarte bine.
‎- Sincer. ‎- Mulțumesc.
‎Vrei să bei ceva?
‎Oricum…
‎Ce coincidență incredibilă ‎să ne întâlnim aici…
‎Nu chiar. Bologna nu e un oraș mare.
‎Da, sigur.
‎Ultima dată când ne-am văzut,
‎erai cu tipul ăla…
‎- Carlo. ‎- Carlo! Așa e. Carlo.
‎Carlo.
‎Nu e aici, așa-i?
‎Am niște probleme în ultima vreme.
‎Îmi pare rău.
‎Ba nu îți pare rău.
‎Fii serioasă, doar era clar…
‎că era doar o relație…
‎temporară.
‎Cât ați fost împreună? Câteva luni?
‎- Trei ani. ‎- Trei ani?
‎Aproape la fel de mult ca noi.
‎Cred că părinții tăi îl plac.
‎- Ce nu-i bine? ‎- Părinții mei te plăceau.
‎Tatăl tău mă ura. N-ai răspuns.
‎Poate că te-a urât un pic…
‎Dar e de înțeles, era să orbească ‎când i-ai făcut televizorul să explodeze
‎la meciul cu Rusia.
‎Și încă tot nu ți-ai cerut scuze ‎pentru asta.
‎Implozie, și încă tot n-ai răspuns.
‎Ne-am despărțit pentru că, după trei ani, ‎voia să ne căsătorim.
‎- Implozie? ‎- Știam că era un motiv. Căsătorie?
‎Ai grijă la căsătorie! Nu e omul potrivit.
‎De unde știi dacă nu-l cunoști? ‎Hai, răspunde tu!
‎Implozie de tub catodic, ‎acesta nu explodează.
‎Electronii se deplasează în vid. ‎I-am spus tatălui tău să stea mai departe.
‎Voiam să se bucure de meciul de fotbal. ‎Cele trei linii…
‎- Scuze, Giorgio, e ora 23:00… ‎- Să vezi meciul cu linii?
‎- Trebuie să plec. Mâine am cursuri. ‎- Stai!
‎Te duc eu acasă.
‎De când ai mașină?
‎Te rog să scuzi interiorul!
‎Am construit mașina asta pentru examen.
‎M-am gândit să fac ceva practic.
‎Și m-am concentrat mai mult pe motor, ‎nu pe habitaclu.
‎Ca să meargă mai repede, ‎am folosit canapeaua bunicii,
‎oricum a murit.
‎- A murit bunica Margherita? ‎- De două luni.
‎- Separarea nostră e de vină. ‎- Ne-am despărțit acum trei ani!
‎Da, starea ei s-a înrăutățit în timp.
‎- Giorgio… ‎- Amintește-mi, de ce ne-am despărțit?
‎Fiindcă e prea riscant să fiu cu tine.
‎Dacă vrei să schimbi lumea, ‎trebuie să-ți asumi riscuri.
‎Nu schimbi lumea ‎scoțând trei linii de la un televizor.
‎- Să știi că e frumoasă. ‎- Ce anume?
‎- Mașina asta. ‎- Mulțumesc!
‎E ciudată…
‎dar ai construit o mașină de unul singur ‎și chiar funcționează!
‎Nu e tocmai Jaguarul lui Diabolik…
‎Al cui Jaguar ai spus?
‎Diabolik.
‎- Diabolik, regele terorii. ‎- Cine?
‎Din benzile desenate!
‎- Sincer, n-am auzit de el. ‎- E grozav.
‎E vorba despre un hoț inteligent
‎care mereu poartă o mască…
‎- Pe noi ne urmăresc. ‎- Da? Bine, vom opri.
‎Bună!
‎Da.
‎- Bună seara! ‎- Bună seara!
‎E vreun motiv ‎pentru care vehiculul ăsta nu are plăcuță?
‎E pentru că nu am cumpărat vehiculul, ‎ci l-am construit.
‎Nu are plăcuță de înmatriculare?
‎Sincer, nu m-am gândit la asta.
‎Dacă vrei să faci pe amuzantul, ‎coboară din mașină!
‎Dă-mi permisul și actele mașinii!
‎Salvatore, verifică dacă au antecedente!
‎Iată-mă!
‎Permiteți-mi să vă explic! ‎Am construit mașina asta cu mâinile mele.
‎Pentru că sunt inginer.
‎Deci, pe același principiu ca plăcuța,
‎nu am acte pentru mașină ‎sau permis de conducere…
‎M-ai condus fără permis de conducere?
‎- Te-am condus. ‎- Da.
‎- Nu te-am luat cu forța. Tu ai insistat. ‎- Eu am insistat?
‎Nu te duceam prin Bologna ‎într-o mașină fără plăcuță,
‎fără permis, afumat…
‎Ai zis că ești beat?
‎Nu, nu sunt beat.
‎Am pierdut un joc de băut. ‎De fapt, n-am pierdut…
‎Salvatore, ai verificat antecedentele?
‎Sunt avocată, adresați-vă politicos! ‎Nu ne puneți laolaltă!
‎Așa e! E avocata mea.
‎Să fim calmi!
‎Nu sunt avocata ta, Giorgio. ‎Sunt asociată de drept internațional.
‎Of! Ce inutilă e legea internațională…
‎Doamna nu are, dar Rosa are cazier.
‎- Ce avem legat de Rosa? ‎- Acela nu e un cazier.
‎E o interdicție de zbor. ‎Nu e același lucru.
‎La ordinul judecătorului, ‎am dezasamblat biplanul.
‎Am muncit două veri ‎ca să plătesc stâlpii de lumină.
‎- Vă rog… ‎- Ai pilotat un avion neînmatriculat?
‎Da. Ce e cu fixația asta ‎cu privire la a înregistra totul?
‎Să punem câte-o plăcuță ‎și pe fundul fiecărei păsări
‎din Piața Maggiore?
‎Mașina lui blochează drumul. ‎Salvatore, mut-o și sună la tractare!
‎Nu e nevoie. Fac eu asta, Salvatore.
‎O vei strica. Nu știi cum să o pornești.
‎Nu te apropia! ‎Acest vehicul se află sub sechestru.
‎Sub sechestru? Cred că glumești. ‎Salvatore, așteaptă!
‎- Salvatore, oprește-te! O vei strica! ‎- Nu te apropia!
‎- Nu m-ai auzit? ‎- O s-o strici!
‎- Ascultă! ‎- Ascult!
‎- Stai! ‎- Nu atinge!
‎- Atinge totul. ‎- Nu ridica mâinile!
‎Nu era nevoie să vii.
‎Nu era nevoie să te trezească pentru asta. ‎Mă descurcam perfect.
‎Judecătorul voia să te condamne ‎pentru recidivă.
‎Acuzațiile n-au legătură!
‎Asta e o infracțiune la sol. ‎Cealaltă a fost în aer.
‎De ce nu poți, Giorgio? ‎De ce nici măcar nu încerci?
‎- Ce anume? ‎- Să fii normal.
‎Ai fi mai fericit. Uită-te la tine acum!
‎Despre ce vorbești? ‎Tu auzi ce spui? „Să fii normal…”
‎M-am întâlnit cu Battistini ‎și i-am arătat planurile mașinii tale.
‎A fost impresionat. ‎Te vrea în echipa lui de ingineri.
‎Tată, nu le arăta altora lucrurile mele! ‎Sunt personale.
‎E un post râvnit. Ar trebui să te bucuri.
‎Da. Știu, tată. Mulțumesc!
‎Poți să tragi pe dreapta? Vreau să cobor.
‎- De ce nu vii acasă? ‎- Vreau să cobor.
‎Oprește mașina și lasă-mă să cobor!
‎Unde te duci acum?
‎Să răspundă la acuzațiile ‎de crime împotriva umanității
‎naziștii au invocat legea pozitivă,
‎făcând aluzie la zicala lor populară:
‎„Noi doar urmam ordine.”
‎Cu alte cuvinte: „Ne supuneam legii”, ‎care, oricât de brutală era, tot lege era.
‎Confruntat ‎cu lipsa de asumare a răspunderii,
‎juriul a răspuns ‎făcând apel la legea naturală.
‎Legea naturală e ‎acel simț înnăscut al dreptății
‎care există în fiecare dintre noi, ‎amintindu-ne că e mai important…
‎Îmi faci loc?
‎…să faci ce e corect, indiferent de reguli ‎și de ceea ce dictează legea.
‎Pentru că legile se schimbă.
‎Dar ce e corect rămâne corect.
‎Asta nu trebuie să ne împingă să credem ‎că nu e important să respectăm legea,
‎ba, dimpotrivă, e extrem de important,
‎mai ales când vine vorba ‎despre condus și trafic.
‎Și plăcuțele de înmatriculare ‎sunt importante. Am terminat pe azi.
‎Ne vedem săptămâna viitoare. ‎Capitolul trei, procesul de la Tokyo.
‎Doamnă, cursul a durat zece minute!
‎Fiindcă sunt concepte complexe ‎care se asimilează în timp,
‎mai ales de cei ca tine, Nicolini, ‎care au picat de trei ori.
‎- Tu vii cu mine. ‎- Da.
‎Îmi cer scuze!
‎Mă scuzați! Îmi cer scuze!
‎Știi ce sunt astea?
‎Amprente albastre?
‎Mi-au luat amprentele, Giorgio.
‎- Pe ale mele le aveau deja. ‎- Ale mele!
‎Am examenul de catedră în șase luni,
‎dar nu-l voi putea da dacă am cazier.
‎Seara nu s-a terminat bine ‎și am venit să-mi cer scuze.
‎Nu s-a încheiat bine? Ai fost arestat!
‎Bine, s-a terminat urât. ‎A fost o tragedie.
‎Dar… ce s-a întâmplat înainte… ‎nu poate fi ignorat.
‎- Giorgio, tu exiști în lumea ta. ‎- Nu-ți place?
‎Nu, pentru că ajungi să fii arestat.
‎Pentru că trăiești în lumea ta, ‎dar lumea asta nu e a ta!
‎- N-ai construit-o ca pe o mașină! ‎- Poate ar trebui.
‎Ce anume?
‎Să-mi construiesc propria lume.
‎A fost o metaforă, Giorgio.
‎- Ai veni în ea? ‎- Nu poți construi o lume!
‎- Poate că pot… ‎- Nu poți!
‎Fiindcă nu ești un geniu, ‎chiar dacă tu te consideri unul!
‎Inventezi jucării ‎care fac să fii arestat în mod regulat.
‎Și, pentru un moment, ‎aproape că am uitat asta.
‎La revedere, Giorgio!
‎IMOLA ‎TREI LUNI MAI TÂRZIU
‎O secundă și 40.
‎O secundă și 40 în turul patru?
‎- Ești sigur? ‎- Da, domnule.
‎Ce anvelope de rahat am pus?
‎Luca, știam că e riscant.
‎Ăsta nu e un risc, ci sinucidere curată!
‎Să-l anunțăm pe Bruno!
‎Schimbăm! Mergem în plină viteză. ‎Fie merge, fie nu.
‎Încă din turul patru?
‎Dacă n-o facem, ‎ajunge peste jumătate de oră!
‎Du-te la curba șapte ‎și arată-i asta lui Bruno!
‎Ce naiba aștepți? Grăbește-te odată!
‎- Cine naiba e ăla? ‎- E tipul nou.
‎Battistini a zis că e un inginer bun.
‎Arată ca un cretin, nu ca un inginer bun.
‎PLATFORMELE NOASTRE, ‎ENERGIA TA, LIBERTATEA TA
‎Domnule, jur că nici prin gând nu ne trece ‎să punem mâna pe seiful dvs!
‎Înțeleg, Angelo, ‎dar deja e a treia oară în anul acesta
‎când lipsesc bani, ‎și e abia luna februarie.
‎Nu-ți face griji, tată!
‎Mă ocup eu de asta.
‎E…
‎imposibilă de descris…
‎durerea
‎pe care voi, prin lăcomia voastră,
‎ați provocat-o acestei firme,
‎acestei familii și acestui om onest.
‎Acest om care v-a primit ‎în vreme de restriște,
‎când voi, având pe spinare doar disperare,
‎ați venit aici din ținuturile voastre ‎îndepărtate și necivilizate.
‎Și cum l-ați răsplătit?
‎Furând din aceeași mână care v-a hrănit.
‎Domnule Maurizio, nu există dovezi ‎că noi suntem făptașii.
‎Angelo…
‎Angelo, cum poți să spui așa ceva?
‎În seif erau ‎cinci bancnote de 50.000 de lire.
‎Acum nu mai e niciuna,
‎și singurii calabrezi de aici
‎sunteți voi. Sau mă înșel?
‎Cât tupeu au!
‎Sunt singurii de aici.
‎Trebuie să plec acum,
‎pentru că avem o firmă de condus, deși…
‎va fi mai dificil de azi înainte ‎din cauza voastră.
‎Construim o platformă.
‎Construim o insulă.
‎Înțeleg, dar în formă de platformă.
‎E o insulă! Inițial, am vrut ‎să construiesc una adevărată, cu nisip.
‎Luni întregi am căutat o cale să o fac.
‎Dar e imposibil, Maurizio.
‎Dar apoi…
‎am văzut soluția.
‎O insulă din oțel.
‎- Din oțel! ‎- Din oțel…
‎Îți poți imagina? Propria noastră insulă ‎pe care să putem să facem ce vrem.
‎Unde să putem să trăim cum vrem noi.
‎N-ar mai trebui să lucrez la tata?
‎Firește că nu!
‎Pentru că urăsc docurile. ‎Înțelegi, Giorgio?
‎Nu suport putoarea aia toată ziua.
‎Mirosul seului de pe nave, ‎al benzinei, al calabrezilor.
‎Ascultă! Crezi că putem avea și un bar?
‎Unul la care să putem să bem ce vrem?
‎Da, firește.
‎N-aș face ca acesta să fie ‎principala atracție, dar da.
‎- Unde ai construi insula? ‎- Asta e partea cea mai bună.
‎În afara apelor teritoriale italiene.
‎Unde nu ne poate deranja nimeni.
‎Unde anume? E departe?
‎Oriunde vrem noi. ‎Atâta timp cât e la 11 km de coastă.
‎Mă gândeam să fie aici,
‎vizavi de Rimini.
‎Perfect!
‎Cum începem?
‎Ne uităm la cum construiesc platforme.
‎Deci, cum le fac?
‎Pun stâlpi de 34
‎cu fundații din beton armat ‎pe fundul apei.
‎- Cât de mari sunt fundațiile? ‎- Nu știu. Sunt fundații mari de tot.
‎- Cât înseamnă asta? De 90, 150? ‎- Nu știu. Nu le-am măsurat!
‎Data viitoare cobori tu!
‎Ajută-mă să urc! Grăbește-te! ‎Înainte să cheme cineva paza.
‎Să recapitulăm! ‎Un injector de beton subacvatic,
‎și vreo 30 de stâlpi?
‎Da, cam așa.
‎Să zicem că-i facem de 90.
‎Trebuie să angajăm ‎zece muncitori calificați.
‎Și dacă angajăm calabrezi, ‎fără asigurare și la negru,
‎și îi dăm afară în ultima săptămână ‎doar așa, și-i plătim mai nimic…
‎Tot e 100 de milioane.
‎Dacă renunțăm la beton?
‎Am ajunge la 80, ‎dar problema e transportul.
‎Ca să transportăm 30 de stâlpi de 90 ‎pe 6 kilometri, ne-ar trebui un cargobot.
‎Dacă ar fi din lemn… ‎i-am putea face să plutească.
‎N-o putem face din lemn, ci din oțel.
‎Din câte știu, oțelul nu plutește.
‎Ei bine…
‎nava aia e făcută din oțel,
‎și printr-o magie ciudată ‎pe care n-o înțeleg,
‎plutește.
‎Deci oțelul nu plutește,
‎dar oțelul gol, da.
‎Cu piloni goi pe dinăuntru, ‎rezolvăm problema transportului.
‎Înțeleg, dar cum vom construi o platformă ‎pe piloni goi?
‎N-am spus că rămân goi. ‎Odată ce ajung în locul potrivit,
‎îi deschidem la un capăt,
‎și ce se întâmplă?
‎Se umplu cu apă
‎și se scufundă la fund.
‎O vom construi cu stâlpi plini,
‎dar plini cu apă.
‎Te voi plăti pentru stâlpi.
‎Nu-ți face griji! Nu sărăcesc din 700.000.
‎- Ce? 700.000 de lire? ‎- Da.
‎De unde ai atâția bani?
‎De obicei îi fur din seiful tatălui meu.
‎Nu descoperă furtul?
‎Firește! E vorba de 700.000 de lire.
‎Dau vina ‎pe calabrezii care lucrează pentru el.
‎Îi raportează sau îi concediază. Nu știu.
‎Cred că am ajuns. Aici! Oprește motorul!
‎Am ajuns.
‎Dacă am calculat corect,
‎de aici încolo ‎suntem în afara apelor teritoriale.
‎Nu mai suntem în Italia, Maurizio.
‎Suntem în ape internaționale. ‎Aici nu conduce nimeni!
‎Nimeni nu ne poate spune ce să facem,
‎ce să nu facem ‎și altele de genul, Maurizio!
‎Suntem liberi!
‎Maurizio!
‎Hei, Maurizio?
‎Vreau să zic ‎că acum vine partea complicată.
‎- Da. ‎- Trebuie să deschidem stâlpii.
‎Una e să facem asta în vană, ‎alta e s-o facem pe mare.
‎Nu uita! Ridici glisorul ‎și te îndepărtezi cât poți de repede!
‎- Știu. Mi-ai spus de un milion de ori! ‎- Pentru că este periculos.
‎Nu simți mirosul libertății?
‎Nu tocmai, Maurizio. ‎Simt doar miros de băutură ieftină.
‎Ești deja beat la opt dimineața.
‎Credeai că pot face asta cu mintea lucidă?
‎Nu-mi vine să cred!
‎Că veni vorba, e ‎grappa‎ de piersici.
‎Înțeleg.
‎Haide!
‎Hai, omule!
‎Ai grijă!
‎Totul depinde de tine acum!
‎Totul depinde de tine!
‎Nu uita!
‎Simți nivelul de responsabilitate?
‎Ține minte toate etapele!
‎Trage glisorul și pleacă!
‎Să te îndepărtezi imediat! Da?
‎Mă auzi, Maurizio?
‎Mă auzi?
‎Sigur că nu.
‎Funcționează!
‎Nu, Maurizio!
‎De ce nu m-ai ascultat? ‎Ți-am spus să te îndepărtezi imediat!
‎Nu ascultă niciodată. ‎Trebuie să facă cum vrea el!
‎Și uite ce-a pățit acum!
‎Acum sunt aici, singur, ‎pe o barcă în mijlocul mării!
‎Bravo!
‎Funcționează!
‎E cea mai tare zi din viața mea! ‎Vreau s-o mai fac o dată! Haide!
‎Deci ați transportat niște stâlpi,
‎i-ați instalat pe fundul mării,
‎ați construit ‎o platformă de 400 de metri pătrați,
‎și nimeni nu a spus nimic?
‎Nu.
‎Doar după ce am adus sonda.
‎Sonda?
‎Da.
‎Ca să căutăm apă potabilă.
‎O insulă independentă ‎trebuie să aibă propria sursă de apă.
‎A trebuit să forăm.
‎Nu putem opri sonda? Au trecut trei zile. ‎Mă scoate din minți!
‎Maurizio, apa e esențială!
‎Dacă te îngrijorează costul sondei, ‎trebuie să adresăm costurile mai bine.
‎Inclusiv muncitorii și toate cele.
‎Să fim serioși! Doar nu-i vom plăti!
‎Ne sunt recunoscători.
‎Abia au scăpat de închisoare. ‎Au furat milioane din seiful tatei!
‎Nu tu le-ai furat?
‎Nu conform procurorului din Rimini.
‎Ai dreptate.
‎Ce enervant! Oprește-o o secundă! ‎Apoi o vom porni din nou.
‎Nu poți face asta doar apăsând un buton. ‎Nu e un prăjitor de pâine!
‎Paza de coastă către…
‎insulă neidentificată!
‎Trebuie să vă identificați ‎și să încetați imediat toate activitățile!
‎Nu putem să o oprim doar așa. ‎Nu e un întrerupător.
‎Ultimul avertisment!
‎Ocuparea ilegală a frecvențelor radio
‎este o infracțiune cu pedeapsă pe loc ‎în caz de flagrant.
‎- Frecvențe radio? ‎- Nu pricepe. O să-i explic.
‎Nu se poate…
‎opri ca un prăjitor de pâine. ‎Și suntem în apele internaționale!
‎Și, cel mai important, ‎nu suntem o stație radio.
‎Nu… Probabil crede ‎că sonda e o antena de transmisie.
‎Nu transmitem. ‎Nu folosim radio. E doar o sondă.
‎Căutăm apă.
‎Ce a spus? Caută apă?
‎A înțeles?
‎Ce înseamnă asta?
‎De ce căutați apă în mijlocul mării?
‎Pentru…
‎formarea unui stat independent.
‎Un stat independent cu sau fără radio?
‎Fără radio!
‎Un stat fără radio.
‎Perfect.
‎Mulțumim pentru cooperare! O zi bună!
‎Și vouă!
‎- Mai doriți apă? ‎- Nu, mulțumesc.
‎Hai să mergem ‎și să-i ducem înapoi pe calabrezi!
‎Știi ce?
‎Cred că aș rămâne aici.
‎- Unde? ‎- Aici, pe insulă.
‎Avem de toate.
‎Avem apă, avem cafea. Avem de toate.
‎Și e o zi frumoasă și însorită.
‎Va fi prima noapte aici.
‎Ești sigur?
‎Dacă nu rămânem pe ea, ‎de ce am mai construit insula?
‎Da, sunt sigur.
‎Oricum…
‎e frumos!
‎E incredibil!
‎Mulțumesc, Maurizio.
‎Mulțumesc.
‎E mai bine să nu ne îmbrățișăm ‎în fața calabrezilor.
‎Înțelegi?
‎Da, desigur. Ai dreptate. Scuze!
‎Hei!
‎Ce e aia?
‎E o insulă liberă și independentă! ‎Avem până și apă potabilă!
‎Poți să-mi povestești mai târziu! ‎Ajută-mă, te rog!
‎Pietro Bernardini.
‎Oficial, e sudor.
‎Acesta trăia de luni de zile pe barca sa,
‎și a devenit primul locuitor al insulei.
‎- Primul locuitor a fost un naufragiat? ‎- Da.
‎Întocmai.
‎Se pare că mai există un locuitor.
‎Un bărbat german apatrid
‎numit…
‎Neumann.
‎Wolfgang Rudy Neumann.
‎Exact.
‎Wolfgang Rudy Neumann.
‎Legenda spune că, în 1943,
‎Neumann a fost forțat să se înroleze
‎și a fost trimis la Rimini ‎să apere Linia Gotică.
‎De îndată ce a văzut plaja, ‎a știut ce voia să facă cu viața lui.
‎Fără să se gândească prea mult, ‎într-o seară a dezertat
‎și s-a dus la primărie ‎să ceară o concesie pe plajă.
‎Așa s-a născut
‎legenda lui Wolfgang Rudy Neumann,
‎cel mai mare reprezentant PR ‎de pe Riviera Romagna.
‎Rudy! Vino aici!
‎Însă, la sfârșitul războiului, ‎a fost acuzat de dezertare
‎și și-a pierdut cetățenia germană.
‎Da, Peppe?
‎Ți-am spus cu ce se ocupa tatăl meu?
‎- Nu, Peppe. ‎- Era un crescător de bivoli.
‎Ghici a ce miros bivolii!
‎- Miros de vacă? ‎- De rahat.
‎Am fost adineauri la toaletă ‎și m-au luat fiorii.
‎Mi-am amintit de toată copilăria mea.
‎De câte ori trebuie să-ți spun ‎să verifici la fiecare 20 de minute,
‎să iei rahatul de pe podea, ‎de pe pereți, de pe chiuvetă
‎și de pe colac?
‎De ce trebuie s-o fac?
‎Cine-i aduce ‎pe toți oamenii ăștia care se cacă?
‎Eu aduc oameni în cluburi. ‎Pentru asta mă plătești.
‎Nu, te plătesc pentru că sunt binefăcător.
‎Dacă nu-ți place, ‎deschide-ți propriul club de plajă!
‎Știi că dau permise ‎doar cetățenilor italieni.
‎Atunci, deschide unul în Germania.
‎Nu sunt nici cetățean german.
‎Așadar, băiete…
‎poți pleca.
‎Ai auzit că se construiește ‎o insulă lângă Rimini?
‎Construiesc o insulă?
‎Da, un tip nebun din Bologna. E absurd.
‎Și ce vor să facă cu ea?
‎E în afara apelor teritoriale, ‎așa că, aparent, poți face ce vrei acolo.
‎Am putea petrece acolo în stil mare.
‎Aplauze pentru cel mai bun PR ‎de pe riviera nostră, Rudy Neunmann!
‎- Ați construit totul de unul singur? ‎- Da.
‎De ce naiba ați făcut-o?
‎Din același motiv pentru care un câine ‎își linge testiculele.
‎Nu înțeleg.
‎Fiindcă poate.
‎Cum adică?
‎Un câine își linge testiculele ‎pentru poate s-o facă.
‎Noi suntem ingineri ‎și am vrut să construim o insulă,
‎am putut și am reușit.
‎Nu înțeleg chestia cu testiculele, ‎le lingeți?
‎Nu, nu ni le lingem.
‎A fost un mod de a spune ‎că am vrut să creăm o lume a noastră,
‎în care să ne simțim liberi, și am reușit.
‎Ăla e un bărbat gol care se rade?
‎Da. Îl cheamă Pietro. Aici locuiește.
‎Pe insulă?
‎Da, e un naufragiat. Nu prea vorbește…
‎Eu număr doar trei lucruri: ‎o insulă aproape pustie,
‎apă aproape potabilă ‎și un naufragiat aproape gol.
‎Nu prea e o lume nouă.
‎Stai așa, și eu pot să număr trei lucruri.
‎Un dezertor german, ‎sau un reprezentant PR necunoscut și…
‎nici nu mă pot gândi la al treilea. ‎Ăsta vine, critică…
‎Nu se face. ‎Nu trebuie să primim pe oricine.
‎Chiar pe ei ar trebui să-i primim. ‎Naufragiați, dezertori…
‎Aici nu-i pasă nimănui ‎cine ești sau de unde vii.
‎Asta spune acum, ‎dar a făcut totul pentru o fată.
‎- Ba nu. ‎- Ba da.
‎Locul ăsta are un nume?
‎CĂLĂTORIE CU BARCA ‎PE INSULA DE OȚEL
‎ÎN FIECARE DIMINEAȚĂ ‎PLECARE: 10:30, ÎNTOARCERE: 17:45
‎Cu Rudy Neumann, totul s-a schimbat.
‎A fost un succes incredibil și instant.
‎S-au răspândit rapid zvonuri ‎despre un stat liber și independent,
‎întâi pe Riviera Romagna,
‎apoi, în toată Italia. ‎Au ajuns să vină oameni din toată Europa
‎să vadă cu ochii lor ‎ceea ce părea să fie un miracol.
‎Și s-a întâmplat la momentul perfect.
‎A fost un an care a intrat în istorie, ‎fiind amintit prin ultimele două cifre:
‎șase și opt.
‎Nu știam mult ‎despre revoltele franceze din mai '68,
‎doar că au umplut străzile,
‎și au dat foc Parisului, ‎căutând o lume mai bună.
‎Cât despre noi, ‎noi chiar am construit acea lume mai bună.
‎Azi, pe întâi mai 1968,
‎la cinci sute de metri ‎de apele teritoriale,
‎fiind complet liberi, facem istorie!
‎Aici e adevărata libertate!
‎Bun venit pe Insula Trandafirilor!
‎Avem nevoie de o limbă.
‎Cum adică?
‎Oamenii vin din toată Europa.
‎Ne trebuie o limbă oficială, nu italiana,
‎și care să nu fie din altă țară.
‎O limbă liberă, internațională.
‎Din păcate, nu cred că există așa ceva.
‎Eu cred că există.
‎INSULA TRANDAFIRILOR
‎DEZVĂLUIRE ÎN RIMINI ‎MISTERUL INSULEI
‎LIMBA OFICIALĂ E ESPERANTO
‎Presa era mai interesată de noi ‎decât de politica națională,
‎de revoltele studențești ‎și chiar decât războiul din Vietnam.
‎INSULA TRANDAFIRILOR ‎RUDY NEUMANN VA FI REPREZENTANTUL PR
‎La naiba!
‎Pleci?
‎Da. Sunt însărcinată.
‎Însărcinată? Cum adică însărcinată?
‎Doamne, cum să-i spun mamei?
‎Nu e al tău, idiotule! ‎Ne-am cunoscut doar aseară.
‎Poftim!
‎Pietro, ai luat doar Cynar?
‎E preferatul tuturor.
‎Bine, nu mă îndoiesc, ‎dar unii poate vor și altceva.
‎Mișcă-te mai repede!
‎Am auzit că azi va fi foarte multă lume.
‎- Cum merge barul? ‎- Avem doar Cynar.
‎Cred că oamenilor le place Cynar.
‎Maurizio, nu discutasem ‎să mergi la cumpărături cu el?
‎Sunt doar parțial implicat în proiect.
‎Te rog, nu începe iar legat de nume!
‎Ba da! Fiindcă era ‎un nume frumos și elegant.
‎„Insula lui Maurizio și a lui Giorgio” ‎nu e nici frumos, nici elegant.
‎Ba da. Se holbează la tine o fată.
‎Dumnezeule!
‎Unul dintre voi va trebui să-i spună ‎că am murit în Vietnam.
‎- Bună! ‎- Bună! Mă bucur să te văd! Ce surpriză!
‎Sunt însărcinată.
‎Am un certificat de sterilitate ‎din timpul războiului care confirmă…
‎Nu sunt sigură dacă e al tău.
‎- Cum adică? ‎- Ei bine, sunt mai multe posibilități.
‎Asta nu e frumos. ‎O fată n-ar trebui să spună…
‎Am auzit că locul ăsta e uimitor, ‎dar barul e nasol.
‎Am nevoie de o slujbă, ‎iar tu ai nevoie de barmaniță.
‎- Ridică-te! ‎- Ce?
‎Hai, ridică-te odată!
‎E din ce în ce mai rău aici.
‎Neamțul înscrie lumea ‎la un concurs de schi nautic.
‎Ți se pare normal? ‎Asta a fost ideea nostră grozavă?
‎Eu altfel îmi imaginez ‎că ar arăta o lume liberă.
‎Cum, anume?
‎Un mare turneu de poker.
‎- O casă de pariuri? ‎- Jucăm pentru shot-uri.
‎Shot-uri de ‎grappa. ‎Dacă pierzi, bei, dacă câștigi, bei.
‎Dacă unii vor să se joace pe bani,
‎nu putem refuza. ‎Tot ce contează e să cădem de acord.
‎Mă duc înainte să ia pielea de pe toți.
‎Discutăm asta mai târziu. Maurizio!
‎Hei!
‎Ce zici?
‎E un lucru pe care-l fac mai des.
‎Își aruncă ‎hainele, cămășile, cravatele, totul.
‎Nu știu de ce, dar mulți fac asta.
‎Aceea e iubita ta?
‎Cine?
‎Cea de acolo… barmanița.
‎Serios! E însărcinată.
‎Cu copilul tău?
‎Ce? Nu! Nu știe cine e tatăl copilului.
‎Nu-i pasă. ‎Ea susține că sunt multe posibilități.
‎Ea e simbolul acestui loc: ‎o fată tânără, libertină și însărcinată.
‎Nu și-ar fi găsit o slujbă ‎pe continent, dar aici…
‎Mă bucur să te văd. Știam că vei veni ‎mai devreme sau mai târziu.
‎- E în gura lumii în Rimini. ‎- Ar trebui să vezi cum e noaptea.
‎Ți-ar plăcea.
‎Rămâi în seara asta?
‎Mă voi căsători în curând.
‎Te căsătorești?
‎Fii serioasă!
‎Nu vrei să te căsătorești!
‎Tu aparții acestei lumi ‎mai mult ca oricine altcineva.
‎Nu sunt sigură că asta ‎poate fi considerată o lume.
‎E mai mult o discotecă, ‎un club de litoral.
‎Nu e o discotecă. E un stat independent…
‎liber.
‎Avem până și apă potabilă.
‎- Avem o limbă oficială. ‎- Bine.
‎Dar văd oameni dansând, bând, ‎o fată drăguță ca barmaniță,
‎și arată ca o discotecă. Atât.
‎Una cu numele în esperanto.
‎Doar ți se pare.
‎Da. Te rog să mă scuzi, Giorgio, ‎dar trebuie să plec.
‎Ai grijă de tine!
‎Știi cât de greu e ‎să-i aduci pe oamenii ăștia aici pe mare?
‎Nu, și știi de ce?
‎Fiindcă nu e deloc greu ‎să aduci oameni aici!
‎Partea grea a fost construirea insulei!
‎În timp ce noi o construiam, ‎tu curățai toalete.
‎Lucram în relații publice,
‎și am renunțat fiindcă doi copii ‎au construit o casă pe piloni pe mare
‎și nu știau ce să facă cu ea. ‎Am făcut din ea un loc de vis!
‎Visul era al nostru, nu al tău! Nu uita!
‎Nu te las să-l transformi ‎într-o casă de pariuri ilegală!
‎Nu e nimic ilegal pe insula asta. ‎Trebuie să înțelegi!
‎Schiul nautic e pentru bogați. ‎Poți face asta oriunde.
‎Dar poker e ceva ce poți face doar aici.
‎Pentru că e ilegal!
‎Da, dar nu aici. ‎De aceea am construit o insulă.
‎Giorgio, susține-mă!
‎Am construit o discotecă.
‎Ce am construit?
‎Ne-am construit micuța lume liberă ‎pe insula noastră fericită…
‎Dar ce rost are…
‎dacă nu ne recunosc ‎drept stat independent?
‎La cine te referi?
‎La Italia, Europa, celelalte state, ‎cine altcineva?
‎Nu sunt de acord. ‎Cui îi pasă dacă ne recunosc sau nu?
‎Dacă voiam un stat, ‎făceam reguli, și fix asta nu vrem.
‎Dacă nu ne recunosc, ‎vom fi doar o discotecă în mijlocul mării.
‎Avem deja totul: ‎propria monedă, timbre, serviciu poștal.
‎Singurul lucru care lipsește…
‎e un guvern,
‎dar noi suntem guvernul.
‎Eu sunt președintele.
‎Franca e ministrul economiei. ‎Pietro vede de supraveghere și apărare.
‎Ministrul supravegherii?
‎Am spus „supraveghere și apărare” ‎cu un motiv.
‎Ca îngrijitor, ‎supraveghezi mai mult decât să aperi.
‎Rudy e ministru de externe, ‎Maurizio, de interne.
‎- Nu cred că e o idee bună. ‎- Maurizio zice bine. O să-i enerveze.
‎Și ce?
‎Eu vreau să fiu ministru.
‎Oare cum vor reacționa ai mei? ‎De obicei, le dau vești proaste.
‎Cum anume vom proceda?
‎SEDIUL NAȚIUNILOR UNITE
‎ROMA ‎PARLAMENTUL ITALIAN
‎Ideea e ‎să creștem numărul camioanelor militare
‎și să le poziționăm în puncte strategice,
‎pentru a transmite un mesaj puternic.
‎În vară vom relua controlul ‎asupra universităților ocupate.
‎Adică toate, mai puțin una.
‎- Doar una a mai rămas? Care? ‎- Luigi? Iar folosim camioanele militare?
‎Da, Giovanni. N-ai observat? ‎Studenții prezenți la cursuri
‎care-și respectau profesorii ‎acum șase luni
‎au devenit brusc ‎o gloată condusă de ură și violență.
‎E evident că de vină sunt poluarea,
‎și consumul excesiv de proteine ‎și televiziunea.
‎M-am uitat la televizor aseară ‎și am văzut doar dezmembrări,
‎monștri, oameni care se copulau.
‎Toate astea pe canalul național. Se poate?
‎Cred că ai urmărit ‎Odiseea.
‎Odiseea?‎ E posibil. ‎Am adormit la jumătatea filmului.
‎Bine, atunci…
‎să amplasăm camioanele!
‎Dacă nu există alte probleme urgente, ‎ne revedem joi.
‎Vă mulțumesc!
‎Giovanni, dacă tot veni vorba ‎despre tineri,
‎ar mai fi ceva…
‎S-o lăsăm baltă! Discutăm data viitoare.
‎Spune-mi, Franco!
‎Vorbim data viitoare. ‎Nu-ți face griji! Nu e important.
‎Chiar de aceea, spune-ne, ‎ca să putem merge să luăm prânzul!
‎Nu e nimic…
‎Practic, ceea ce se întâmplă…
‎e că, în Rimini, ‎un tip cu niște prieteni de-ai săi…
‎Un nimic…
‎La 500 de metri ‎în afara apelor teritoriale,
‎deci, foarte aproape de Rimini,
‎ce crezi că a făcut?
‎A construit o insulă ‎și și-a declarat independența.
‎N-am înțeles. Repetă!
‎Nu e mare lucru, Giovanni. Ți-am zis. ‎În timp ce povesteam
‎și m-am auzit, mi-am și dat seama
‎că sună mai grav decât este, de fapt.
‎Niște tipi din Rimini
‎au făcut o insulă la 500 de metri ‎în afara apelor teritoriale,
‎și au declarat-o independentă.
‎Independentă față de cine?
‎Față de Italia și de toată lumea, cred. ‎Sunt independenți…
‎O insulă… Dar, din câte înțeleg, ‎e mai mult o platformă construită de ei.
‎„Din câte înțelegi?”
‎Giovanni, te rog! ‎Să nu facem din țânțar armăsar!
‎Cum au construit platforma asta?
‎- Nu știu. ‎- Cât le-a luat?
‎- Giovanni… ‎- Cât le-a luat?
‎Nu știu. Timp suficient ‎pentru a construi așa ceva.
‎De ce aflăm doar acum despre asta?
‎Probabil pentru că autoritățile locale, ‎considerând-o în afara apelor teritoriale,
‎au considerat că asta nu ține…
‎Scuze,
‎dar tu cum ai aflat?
‎Ei bine… ‎ăsta e singurul detaliu care transformă
‎acest eveniment aparent neînsemnat, ‎într-unul un pic mai grav,
‎deoarece, practic, am aflat de ea…
‎Ne-au sunat de la ONU.
‎- De la ONU? ‎- De aceea nu am vrut să spun.
‎Giovanni, facem mare tevatură, ‎că asta e, pentru o farsă…
‎Pardon, Franco! Ne-au sunat cei de la ONU, ‎iar tu zici că e o farsă?
‎Pe cine avem la ONU? Cine e acolo?
‎- Randelli. ‎- A murit anul trecut!
‎Cum îl cheamă ‎pe funcționarul care te-a sunat?
‎Nu cred că era un funcționar, Giovanni.
‎Bun. Poate era o secretară.
‎Da, era un secretar, adică…
‎nu tocmai un secretar oarecare…
‎Secretarul General al Națiunilor Unite.
‎- Când s-a întâmplat? ‎- Acum două zile.
‎Ce dracu' ai făcut până acum?
‎Am trimis imediat ‎doi dintre cei mai buni agenți.
‎Bine. Și unde e raportul lor?
‎N-am mai auzit nimic de la ei…
‎de patruzeci de ore.
‎Prin lege, în opt ore, ‎trebuie anunțate familiile prin telegramă.
‎Bună dimineața, domnilor! Așadar…
‎- Spune-mi că i-ai găsit! ‎- Sunt la telefon.
‎- Deci sunt în viață. ‎- Da, așa se pare.
‎Vor regreta că sunt.
‎Agent, sper că ai o explicație plauzibilă ‎pentru comportamentul tău rușinos.
‎- Mi-am înșelat soția! ‎- Agent, revino-ți în fire!
‎Situația a luat-o razna.
‎Vă rog, nu-i spuneți! ‎O iubesc enorm de mult!
‎- Stai! ‎- Dle ministru, sunt agentul Piazza!
‎Locuitorii insulei prețuiesc ‎adăugarea fructelor în vin,
‎beau vinul și mănâncă fructele.
‎Agent, asta se numește Sangria.
‎În Spania se face de foarte mult timp.
‎Agent Piazza, sunt destul de sigur
‎că vorbești cu un ministrul italian ‎în timp ce ești beat!
‎E ministrul.
‎Întoarce-te la Roma cu un raport detaliat ‎și toate detaliile posibile!
‎Altfel te vei regăsi la curtea marțială ‎acuzat de înaltă trădare.
‎După afaceri externe, la stil de viață,
‎de fapt, sunt tot afaceri externe, ‎dar a celor care trăiesc pe picior mare.
‎Acest joc de cuvinte distractiv e ‎introducerea perfectă
‎pentru ceea ce a devenit noua atracție ‎pe litoralul din Rimini,
‎Insula Trandafirilor.
‎Fondatorul, Giorgio Rosa, ‎vorbește despre utopie și libertate.
‎Dar ce se ascunde pe insulă?
‎Droguri?
‎Decădere morală?
‎Jocuri de noroc?
‎Vorbim cu Franco Restivo, ‎ministrul afacerilor interne.
‎Așa-zisa Insula Trandafirilor,
‎nu poate fi și n-ar trebui să fie ‎considerată ca fiind un stat independent.
‎E adevărat că ONU a demarat o investigație
‎datorită existenței ‎unui temei pentru independență?
‎Nu. Investigația asta nu ne privește.
‎Statul italian nu va tolera ‎o platformă lipsită de legi
‎unde siguranța cetățenilor noștri ‎nu poate fi garantată.
‎O fi vorba de ape internaționale, ‎dar sunt cetățeni italieni,
‎iar pe noi ne preocupă siguranța lor.
‎Ce sunt astea?
‎Scrisori. Cereri de cetățenie.
‎Fără să vrea, ‎ministrul ne-a făcut publicitate!
‎Am primit cereri din toată lumea! ‎S-a dus vestea peste tot.
‎Și vor să devină ‎cetățeni ai Insulei Trandafirilor.
‎- Binecuvântat fie președintele! ‎- Hai, ridică-te!
‎- Ești uimitor! ‎- Mulțumesc!
‎Așadar, cum vă merge?
‎Scuze că am întârziat.
‎Președinte?
‎Da, tată, dar e un hippy. ‎Se dau în spectacol.
‎- Ați comandat deja? ‎- Te așteptam.
‎Bine, am ajuns. Chelner?
‎Ce aveți proaspăt azi?
‎Captura zilei,
‎și un homar fantastic ‎servit în multe feluri.
‎Ce ziceți de homar pentru toată lumea?
‎Jumătate de porție de ‎tagliolini.
‎Tată, jumătate de porție de ‎tagliolini?
‎Da, jumătate de porție de ‎tagliolini.
‎Nu vă gândiți la bani, ‎sunteți invitații mei.
‎- Jumătate… ‎- Bun, jumătate de porție.
‎Deci doi homari ‎și jumătate de porție de ‎tagliolini.
‎Bine. Mulțumesc!
‎- Mulțumesc! Arăți bine, mamă. ‎- Mulțumesc!
‎Giorgio, e legal?
‎Câștigi bani în mod legal?
‎Cum adică, tată?
‎Suntem un stat independent ‎la un pas de a fi recunoscut de ONU.
‎Noi decidem ce e legal.
‎Nimeni nu decide singur ce e legal.
‎Tată, nu facem nimic greșit. ‎Să nu crezi ce citești în ziare!
‎De ce nu veniți să vedeți după prânz? ‎Durează doar 20 de minute cu barca.
‎Putem merge împreună ‎ca să vedeți ce facem.
‎Ți-am spus că am brevetat ‎sistemul de piloni telescopici?
‎Ți-ar plăcea.
‎Veniți?
‎Nu, mama ta se odihnește după prânz.
‎Bine.
‎Poate altă dată.
‎Nu vin și părinții tăi?
‎Mama se odihnește după prânz.
‎N-o lua personal!
‎Le e greu să înțeleagă ce facem.
‎Domnul Rosa, nu-i așa?
‎Trebuie să plecăm. Ne cam grăbim.
‎Da, eu sunt.
‎Va trebuie să vorbiți ‎cu reprezentantul afacerilor externe.
‎Dle Rosa, trebuie să vorbim.
‎- V-am spus că trebuie… ‎- E în regulă.
‎Să mergem! ‎Ne vedem pe barcă. Mă întorc imediat.
‎Dle Rosa, știți cine suntem?
‎- Pompe funebre? ‎- Serviciile secrete.
‎Știu. A fost o glumă.
‎- Nu ne-am mai întâlnit? ‎- Am petrecut vreo 40 de ore pe insulă.
‎- Da, ai pierdut pariul pe degetul mic. ‎- Nu tocmai.
‎Nu am pus pariu pe degetul mic.
‎Ba da, a fost o partidă memorabilă!
‎Trebuie să încetați imediat ‎toate activitățile de pe insulă.
‎Ce activități?
‎Raportul nostru arată ‎că dețineți un bar condus de o minoră
‎și că organizați jocuri de noroc.
‎Și ce?
‎Oamenii ăia nu joacă cărți într-un bar?
‎Noi de ce nu putem?
‎E diferit ce se întâmplă aici, ‎sub ochii vigilenți ai autorităților.
‎Înțeleg! E vorba de „ochi vigilenți”.
‎Dl maior încearcă să spună
‎că apreciem experimentul tău sociologic,
‎dar, ca toate experimentele, ‎trebuie încheiat.
‎Ce să se încheie?
‎Permisele cluburilor se reînnoiesc ‎la sfârșitul lunii,
‎iar dl maior are împuternicire.
‎Vezi servieta aceasta?
‎Conține acte care îți vor permite ție, ‎care nu deții nimic,
‎să obții două cluburi pe plajă, ‎la alegere.
‎Tu și trei generații după tine ‎ați avea traiul asigurat.
‎E întocmai cum ai zis. ‎Aici se fac aceleași lucruri.
‎Bar, joc de cărți, dar aici, nu pe mare.
‎Care e diferența?
‎Niciuna, cu excepția permiselor ‎pe care ți le vom da.
‎Poate te gândești: ‎„Acolo nu plătesc taxe.”
‎Crezi că pe aici le plătește cineva? ‎Fii serios, Giorgio!
‎Ce naiba?
‎Asta e o treabă serioasă!
‎Încerc să-ți salvez insula afurisită!
‎Vă rog, atenție, oameni buni!
‎Domnule președinte, îmi permiteți?
‎Cum dorești.
‎După cum știți, în seara asta, ‎am rezervat insula pentru noi
‎pentru o ședință de miniștri
‎la fel de extraordinară precum veștile.
‎Președintele nostru, Giorgio Rosa, ‎a căzut în sfârșit de acord
‎ca, de mâine, insula să acorde ‎cetățenie tuturor solicitanților.
‎De ce aplaudați? ‎Nu aia era marea veste. Opriți-vă!
‎Asta nu a fost vestea, ‎ci doar un comunicat oficial.
‎Vestea cu adevărat importantă e ‎că am tipărit primul pașaport,
‎și am căzut de acord să i-l dăm
‎persoanei care n-a avut niciodată unul. ‎Deci…
‎Rudy, acesta e pentru tine!
‎Acum e nevoie de aplauze. ‎Haideți, oameni buni!
‎- Bravo, Neumann! ‎- Să ne îmbrățișăm!
‎- Rudy! ‎- Bravo!
‎Sperăm ca numărul crescut de avanposturi ‎să readucă situația la normal.
‎și la redobândirea controlului ‎asupra universităților, că mai e doar una.
‎Știu. Trăim vremuri grele,
‎Dar n-ar trebui să-ți faci griji! ‎Faci o treabă bună,
‎iar noi suntem foarte fericiți aici.
‎Mulțumesc, Emanuele!
‎Ei bine, Giovanni…
‎Ne revedem peste două săptămâni, ‎ca de obicei.
‎- Sigur. ‎- Încearcă să te odihnești puțin!
‎Ai chipul puțin cam palid.
‎Chiar mi-ar prinde bine o vacanță.
‎Scuză-mă, Giovanni!
‎- Ești aici, așa că vreau să-ți zic ceva. ‎- Sigur.
‎Să nu uităm de mediatizarea ‎acestui subiect în tabloide!
‎INSULA TRANDAFIRILOR ‎UN MIC STAT LÂNGĂ RIMINI
‎Uite, Emanuele, lucrăm la asta.
‎Sunt sigur de asta, ‎dar vremurile s-au schimbat.
‎Pe vremuri, puteam să filtrez știrile,
‎dar acum Sanctitatea Sa ‎vrea să fie informată cu privire la tot.
‎Citește toate ziarele ‎la prima oră a dimineții.
‎Am reușit să-l văd pe acesta ‎și să-l scot din grămadă,
‎dar ar fi fost rău dacă l-ar fi văzut.
‎Giovanni,
‎ăsta e un fund gol.
‎Înțelegi, Giovanni? E un fund gol în ziar.
‎Spune-mi dacă crezi că e acceptabil!
‎Firește că nu e, dar dragul meu Emanuele,
‎nu vrem să facem caz ‎din cauza unui fund gol.
‎Problema nu e fundul în sine, ‎despre care cred că e bine proporționat,
‎ci de ceea ce reprezintă acesta.
‎Fundul e pe o insulă pe care, ‎din câte înțeleg,
‎poți să faci orice vrei.
‎Înțelegi, Giovanni? ‎Un fund și posibilitatea să faci ce vrei.
‎Giovanni,
‎poți să faci orice vrei dacă ai un fund?
‎Nu. Îți spun eu. Nu poți.
‎Altfel, țara asta ar scăpa de sub control.
‎Desigur.
‎Adevărul e că sunt ‎în afara apelor noastre teritoriale.
‎- E în afara jurisdicției noastre. ‎- Cum am spus, e doar ceva mărunt.
‎Unde e Franco?
‎Ce naiba sunt astea?
‎Dragul meu Giovanni,
‎nu te așteptam. Dacă mă anunțai, ‎ne-am fi putut întâlni la cafenea.
‎E foarte dezordonat aici.
‎- Ce e cu scrisorile astea? ‎- Nimic…
‎Cereri de renunțare la cetățenia italiană ‎pentru una în Insula Trandafirilor.
‎Nu.
‎Nu așa funcționează. Nu pot doar să scrie, ‎iar noi să le anulăm cetățenia.
‎Nu-l anulezi ‎ca pe un abonament la ‎Famiglia Cristiana.
‎Mai toate scrisorile sunt ‎într-o italiană tare slabă.
‎- Nu vă irosiți… ‎- Câte sunt?
‎Cam 300. Consulatul german a sunat
‎și ne-a zis că au primit 100, ‎cel francez, 30, iar cel al SUA, patru.
‎Doar patru din SUA. ‎Nu le pasă absolut deloc de ei.
‎N-au avut succes acolo.
‎Franco, m-am săturat de rahatul ăsta.
‎De scrisori, ‎de interogatoriile parlamentare,
‎de fundurile care nu pot face ce vor.
‎Ce funduri?
‎Să rezolvi asta imediat,
‎și de trebuie să înoți acolo ‎cu o șurubelniță între dinți
‎ca să deșurubezi bucată cu bucată ‎afurisita aia de platformă!
‎Franco, ne cunoaștem ‎de mai bine de 30 de ani,
‎dar nu m-ai mai văzut niciodată ‎supărat pe bune.
‎Spune-mi că înțelegi!
‎Înțeleg, Giovanni. Înțeleg.
‎Rosa!
‎A venit Battistini!
‎Vrea să vorbească cu tine!
‎Nimic. Va ploua și mâine.
‎Trebuie să construim cât mai repede ‎acoperișul peste etajul al doilea.
‎Și apoi trebuie să extindem copertina.
‎Giorgio, mă asculți? ‎Te-ai gândit la încălzire?
‎E important. ‎Vom îngheța de frig într-o lună.
‎Trebuie găsită o soluție.
‎Rudy… Tu ce părere ai?
‎Ei bine… Nu știu, prieteni.
‎O insulă e un loc de vară.
‎Din experiență știu ‎că greu găsești vizitatori toamna.
‎Cum adică, greu? ‎Acesta e un stat independent.
‎Nu putem închide sezonul! ‎Avem oameni cu cetățenie.
‎Dar tu, Franca? Tu ce zici?
‎Sunt gravidă în șase luni. ‎Nu știu cât mai pot să stau.
‎Cum rămâne cu cetățeanul nostru nativ? ‎Am tot discutat asta.
‎Moașa a zis că nu vine. ‎E prea periculos să vină aici.
‎Spune asta ‎pentru că nu vrea să se deranjeze.
‎- Nu-ți face griji! Găsesc pe altcineva. ‎- Tu, Pietro?
‎Tu ce planuri ai?
‎Hai, serios! Ce planuri poate să aibă el?
‎Haideți, prieteni! Să fim puțin optimiști!
‎Nu ajută la nimic să fii negativ.
‎- Ce v-au oferit? ‎- Deci, acoperișul…
‎Ce-ai spus?
‎Ce v-au oferit?
‎Stați puțin! Eu sunt singurul ‎căruia nu i s-a oferit nimic?
‎- Lasă, Maurizio! ‎- Ce să las?
‎Ai știut despre asta și nu mi-ai spus?
‎Ce v-au oferit?
‎Folosești copilul ca scuză, ‎dar ce ți-au oferit?
‎Ai mai avut și tupeul să inventezi scuze! ‎Ce ți s-a oferit?
‎- Bună, mamă! ‎- Bună!
‎Nu m-am mai uitat la televizor ziua.
‎Îmi pare rău, tată!
‎E vina mea.
‎Nu credeam că vor face asta.
‎Ce ți-au oferit?
‎Două cluburi pe plajă,
‎la alegere.
‎Două cluburi pe plajă.
‎Am făcut atâtea sacrificii ‎ca să-ți plătim educația…
‎iar acum vei fi ‎manager de cluburi pe plajă.
‎Vine întotdeauna un moment ‎în care trebuie să spui „da”.
‎Nu-i așa?
‎Asta e vorba ta.
‎Au spus că performanța mea ‎e sub standardul așteptat de companie.
‎N-am luat niciodată o zi liberă în plus.
‎Nu mi-am luat concediu de boală ‎de cinci ani.
‎Întotdeauna am făcut ce mi s-a cerut.
‎Refuză-i, Giorgio!
‎Spune nu și de data asta!
‎Mă scuzați! Mii de scuze!
‎Mă scuzați! Îmi cer scuze!
‎Mă scuzați! Îmi pare rău!
‎Vă trageți puțin?
‎E urgent. Trebuie să… Scuze!
‎Îmi pare rău!
‎Mulțumesc! Scuze!
‎Mii de scuze! Mulțumesc!
‎Ce cauți aici?
‎Te-am căutat. Pe unde ai fost?
‎Îl știi pe Carlo, viitorul meu soț?
‎Carlo! Mă bucur să te cunosc! ‎Eu sunt Giorgio.
‎Gabriella mi-a povestit de tine.
‎Sunt Carlo. Îmi pare bine! Ce e, scumpo?
‎Nimic. Nu-ți face griji!
‎Ascultă, nu e o discotecă.
‎Nu e deloc o discotecă. ‎E un stat real, liber.
‎Atât de real, încât acum ne atacă. ‎Deci trebuie să mă ajuți să-mi apăr cazul!
‎Bine. Scuze, dragule! Mă întorc imediat.
‎Să mergem!
‎- Îmi cer scuze! E urgent. ‎- Ne scuzați, vă rog! Scuzați!
‎Nu trebuia să scrii la ONU. ‎Asta i-a enervat.
‎Voiam să arăt ‎că suntem un stat liber și independent.
‎Da. Geografic, ești liber,
‎dar tot cetățean italian ești ‎și în afara apelor teritoriale.
‎Nu și dacă alegi să nu fii. ‎De aceea am început să dăm pașapoarte.
‎Exact asta e ideea.
‎Deși ai dreptate, ei n-ar recunoaște asta ‎pentru că ar crea un precedent periculos.
‎Atunci, cine mă poate ajuta?
‎Nu știu. Poate un preot.
‎Serios! Trebuie să fie cineva, ‎un judecător, o agenție, nu știu!
‎Un rege Solomon ‎care se ocupă de astfel de cazuri!
‎Consiliul Europei de la Strasbourg ‎mediază litigiile între state.
‎Perfect! Să mergem!
‎Unde?
‎La Strasbourg!
‎O persoană privată ‎nu poate să meargă la Consiliul Europei.
‎Dar am un stat ‎și merg acolo cu tine, avocata mea.
‎Dreptul internațional e domeniul tău, nu?
‎Îți ofer cea mai mare aventură din viață!
‎Să salvezi un stat independent.
‎Vii?
‎Giorgio…
‎Bine.
‎VEHICUL CONFISCAT
‎Și așa…
‎am ajuns aici.
‎Și așa, am ajuns aici.
‎Asta e tot?
‎Da.
‎Mulțumesc!
‎Domnule maior, primești felicitările mele ‎în numele poporului italian.
‎N-a fost ușor.
‎Mulțumesc, domnule ministru!
‎Cât ne-a costat?
‎Sunt patru oameni săraci.
‎Am scăpat cu un bar, un permis de club, ‎un pașaport
‎și o barcă cu vele.
‎Și pentru… Cum îl cheamă? Orlandi?
‎Maurizio Orlandi.
‎E un alcoolic. Nu face decât să bea.
‎N-are rost să discuți cu cei ca el.
‎Bună treabă, domnule maior!
‎De ce șoptiți?
‎Ca să nu vă deranjăm.
‎Mă deranjează când se șoptește. ‎Ce i-ai spus?
‎Nimic important, domnule ministru.
‎Ba nu.
‎Ai făcut o grimasă. Ce ți-a spus?
‎Giorgio Rosa
‎e la Consiliul Europei.
‎Nu înseamnă nimic, domnule.
‎E acolo în vizită. ‎Nu primesc persoane private.
‎Consiliul Europei a decis să-l asculte ‎după ce a stat o săptămână pe hol.
‎Au convocat o sesiune extraordinară, ‎iar Giorgio Rosa și-a spus povestea.
‎Bine.
‎E incredibil! Absolut incredibil! ‎Nu știu cum ai reușit.
‎Ai spus o poveste incredibilă!
‎Oricare ar fi rezultatul, ‎asta va rămâne în istorie.
‎Nu ai idee ce urmează să se petreacă aici ‎în această zi!
‎Tradu, te rog!
‎Vor deschide un dosar pe tema asta ‎și vor analiza cazul. Continuați!
‎Consiliul Europei va decide ‎privitor la insula ta.
‎A mers bine!
‎Poate să răspundă cineva la telefon?
‎Deci, Giorgio, ‎n-ar trebui să-ți lași garda jos!
‎Să consultăm experții juridici!
‎Să răspundă cineva la telefon!
‎Alo?
‎Da.
‎Domnule Tomà?
‎E urgent.
‎Nu acum! Notează! Voi suna eu.
‎E ministrul italian al afacerilor interne.
‎Nu e pentru dumneavoastră.
‎Vrea să discute cu domnul Rosa.
‎Alo?
‎Când eram băiat,
‎aveam o singură mare pasiune,
‎anume, mersul pe bicicletă.
‎Am reușit să-mi îmbin perfect
‎activitatea politică cu rezultate decente ‎la concursuri populare de ciclism local.
‎Apoi, brusc,
‎a trebuit să renunț.
‎În 1947 am renunțat de tot la bicicletă
‎fiindcă…
‎în fiecare zi lăsată de Dumnezeu,
‎eu și alți 551 de bieți idioți
‎a trebuit să scriem
‎o listă de propoziții numerotate
‎care urmau să devină baza ‎acestei republici ce urma să se nască.
‎Trebuie să te gândești la tot.
‎Să iei în considerare toate variabilele.
‎Dacă greșești doar una, totul se năruie,
‎iar libertatea pentru care am luptat ‎din greu va dispărea.
‎Citind acele micuțe propoziții azi,
‎simt că am făcut o treabă bună.
‎Iar tu,
‎care nu ești nimic mai mult ‎decât un rahat fără valoare,
‎vrei să fii excepția ‎de la acel calcul perfect?
‎Vorbești despre libertate, ‎dar libertatea ta e una condiționată.
‎Libertatea totală te sperie.
‎Mă urăști, nu pentru ce am făcut, ‎ci pentru ce aș putea să fac.
‎Sunt în afara apelor teritoriale.
‎Nu te privește asta!
‎Te porți ca un om important, ‎dar apoi scrii
‎și te duci la Consiliul Europei.
‎Aș zice că nu ești un anarhist adevărat
‎dacă ai nevoie de recunoașterea cuiva.
‎Ai construit ‎o platformă de 400 de metri pătrați
‎cu alți patru idioți, ‎și crezi că ăla e un stat?
‎Dar nu ai idee despre măsurile necesare ‎pentru a apăra libertatea
‎a 40 de milioane de oameni.
‎Nu voi lua lecții de la unul ‎care a concediat pe cineva
‎după 30 de ani de muncă, ‎ca să mă intimideze!
‎Fă-ți o favoare și pleacă de acolo!
‎Scutește-te de umilință! ‎Ești singur și nu ai nicio speranță.
‎Consiliul Europei tocmai a fost de acord ‎să-mi analizeze cazul,
‎iar consultările vor începe ‎mâine dimineață.
‎Fă-ți stoc de avocați, ticălosule, ‎pentru că povestea e abia la început.
‎Și nu mă poți opri.
‎Bine, fraiere.
‎Ai înființat un stat? La fel și eu.
‎Dar știi care e diferența ‎dintre statele noastre?
‎Eu am un arsenal ‎cu care îți pot arunca în aer
‎insula de rahat!
‎Întoarce-te repede la Rimini, sau vei rata ‎cele mai tari artificii din viața ta!
‎Trebuie să mă întorc la Rimini!
‎Consiliul se va întruni în două zile.
‎S-ar putea ‎să nu mai fie insula în două zile!
‎Echipa de asalt, fiți gata în 15 minute!
‎Instrucțiunile vor urma. ‎Acesta nu e un exercițiu.
‎Repet, acesta nu e un exercițiu.
‎Echipa de asalt, fiți gata în 15 minute!
‎Acesta nu e un exercițiu.
‎La urma urmei, să fim sinceri,
‎nunțile moderne de azi se încheie mereu ‎dând oaspeților statueta unui vânător.
‎Cea pe care o ai în mână
‎e bijuteria colecției anilor '68-'69.
‎Vânătorul și copoii săi.
‎Avem și versiunea simplă, fără copoi.
‎Da, veți economisi niște bani,
‎dar e mai puțin elegantă și simbolică.
‎Ce să facem, scumpo?
‎Ce e asta?
‎E o replică din argint ‎a Insulei Trandafirilor.
‎E doar un suvenir. ‎Vindem multe turiștilor.
‎Dacă vă place, ‎o avem și în varianta din fier forjat.
‎Alo, mamă?
‎Dormeai?
‎Da, sigur. E ora 23:00. Îmi pare rău!
‎Nu e nimic.
‎Voiam doar să-ți spun că sunt bine.
‎Sunt pe autostradă. Mă întorc la Rimini.
‎Am fost în Franța. Îți amintești? ‎Pentru problema cu insula.
‎De fapt, merge foarte bine.
‎Mâine se vor întâlni să decidă…
‎Da, mamă. Am mâncat.
‎Am mâncat un sandviș la benzinărie.
‎Da, fac sandvișuri.
‎Le umplu cu diverse.
‎Sunt bine, mamă. Eu…
‎am vrut doar să te salut.
‎Nu, nu-l trezi!
‎E în regulă.
‎Spune-i că-l iubesc!
‎Pa, mamă! Noapte bună!
‎Încap doi oameni în ea?
‎Mă refer la barcă. Încap doi oameni în ea?
‎În barcă…
‎asta de aici? Da, desigur…
‎A fost doar o metodă de a-ți zice ‎că vin cu tine.
‎Cu mine?
‎Bine.
‎Am sunat la Strasbourg. ‎Au spus că e o problemă.
‎Mama ta a zis că te întorci. ‎M-am gândit că vei fi aici. Grăbește-te!
‎- Văd… Nu înțelegeam… ‎- Poți să te grăbești?
‎- Scuze, dar… ‎- Nu. Evident, nu mă mărit.
‎Altfel, n-aș fi aici. ‎Dar, te rog, nu mă face să regret asta!
‎E ciudat s-o vezi atât de goală.
‎Ciudat e că ei o urăsc ‎chiar și așa goală cum e.
‎Ce crezi că vor face?
‎Nu știu, Giorgio.
‎Ceva care să demonstreze ce vor, ‎un act simbolic.
‎Mulțumesc că ai venit!
‎Știi, acum nu mai…
‎arată…
‎ca o discotecă.
‎În sfârșit ai recunoscut!
‎Ți-a luat ceva timp!
‎E adevărat ce se spune?
‎Ce anume se spune?
‎Că ai făcut toate astea pentru mine.
‎Dacă am făcut toate astea pentru tine?
‎Dacă chiar e să ne întoarcem ‎la originea ideii,
‎e un concept… ‎de căutare a libertății absolute,
‎deci e întot…
‎Văd că nu va fi doar un act simbolic.
‎E o onoare, amirale. ‎Navele sunt pe poziții.
‎- Sunt civili pe insulă? ‎- Doi. Giorgio și o fată neidentificată.
‎Perfect! Așteptăm unda verde de la Roma.
‎La treabă! Încărcați tunurile!
‎Vreau să fiu acasă la cină.
‎Acesta e barul. ‎După cum vezi, are deja totul.
‎Anul ăsta nu se dau permise, dar în viitor ‎poți să faci un restaurant din el.
‎Acum, semnează aici, ‎ca să mă pot întoarce la primărie.
‎Ce hărmălaie e azi!
‎Spune-mi spui cum ai obținut autorizația ‎așa de repede!
‎Totul e în așteptare de ani buni.
‎Ce se întâmplă azi?
‎Am auzit ‎că aruncă în aer Insula Trandafirilor.
‎Te rog să semnezi! Trebuie să plec.
‎Bună dimineața! Am ajuns.
‎Înfruntarea dintre guvernul italian ‎și Insula Trandafirilor…
‎Parcă ne-am întors ‎în vremea crizei rachetelor cubaneze…
‎Italia va avea și ea un Golf al Porcilor?
‎Insula Trandafirilor…
‎Intră!
‎„Guvernul balnear.”
‎Am lucrat 20 de ore pe zi, ‎inclusiv duminica,
‎și ăsta face să pară ‎că doar am stat la plajă
‎și am mâncat spaghete cu scoici.
‎Ce pot să spun, Giovanni?
‎Ne plângem mereu ‎că e o țară cu o memorie scurtă.
‎Măcar acum e în favoarea noastră.
‎Voiam doar să-mi dai semnătura ta.
‎E cumva o glumă?
‎Scuze, băieți, dar eu am inventat ‎farsele de la final de mandat.
‎Vă zic și când: acum patru ani, ‎când Aldo și-a dat demisia.
‎I-am trimis o declarație de război ‎contra Albania. Să-i fi văzut fața!
‎Ne-am amuzat de minune!
‎Lui Giulio i-au dat lacrimile de la râs. ‎Pe cine bombardăm acum?
‎Insula Trandafirilor. Trebuie distrusă.
‎Și cum vei face asta? Cu rachete sol-aer?
‎Am dat ordin să armeze Andrea Doria. ‎Îmi trebuie semnătura ta ca să atace.
‎Ai trimis un crucișător din Veneția?
‎Ești nebun?
‎Mi-ai spus să rezolv problema ‎prin orice mijloace.
‎Te-am rugat să rezolvi o problemă, ‎nu să arunci în aer insula.
‎Și, ca să fiu sincer,
‎știi care e partea bună ‎la terminarea mandatului?
‎Că nu mai e problema noastră.
‎E doar o insulă, un loc de vară.
‎Dacă se redeschide în iunie, ‎e treaba următorului guvern. Cui îi pasă?
‎Giorgio Rosa a făcut apel ‎la Consiliul Europei.
‎Au fost de acord să-i dezbată cazul.
‎Știi ce înseamnă asta?
‎Dacă îi acceptă apelul, ‎insula va fi un stat adevărat,
‎la doi pași de comuniști.
‎Vrei să semnez un act de război?
‎Giovanni, suntem singurii rămași ‎care pot să schimbe situația.
‎Crede-mă!
‎Insula e înconjurată de nave de război.
‎Nu-ți scapă nimic.
‎Trebuie să facem ceva!
‎- Nu doar să bem? ‎- Trebuie să mergem s-o apărăm!
‎Scuze că te dezamăgesc, ‎dar nici Laura Madre nu poate trece.
‎Laura Madre, nu.
‎Dar toate celelalte, poate că da.
‎Ceva se apropie rapid, ‎de la 36 de grade, est.
‎Ce anume?
‎Nu știu. ‎Multe lucruri mici, ca o flotă mică.
‎Schi nautic. E un concurs de schi nautic.
‎- În timpul unei operațiuni militare? ‎- Au autorizație.
‎Nu-mi pasă! Oprește-i imediat!
‎Au plătit taxele de intrare.
‎Autoritatea portuară nu va rambursa banii.
‎Bine.
‎Spune-le că schimbăm direcția!
‎Neumann, schimbăm direcția!
‎Roma a autorizat atacul, dle.
‎Perfect. Cheamă-l pe amiral!
‎Domnule? Avem o nouă problemă.
‎Ți-am spus că un concurs de schi nautic ‎e o idee bună.
‎Îmi cer scuze, prietene! Sincer!
‎Îmi pare bine! Sunt Neumann.
‎Și mie! Sunt Gabriella.
‎Am organizat această competiție ‎pentru a opri operațiunea militară.
‎Data viitoare, să fie ‎la sfârșitul lui august. Acum e frig!
‎Dacă va mai fi una.
‎Acum e aici Neumann!
‎Vorbesc eu cu ei. ‎Am mai trecut printr-un război.
‎Scuze! Trebuie să mă îmbrac!
‎Deci, obiectivul nostru de azi ‎e să distrugem grămada aia de gunoi…
‎Amirale, avem o problemă.
‎S-au înmulțit civilii de pe insulă.
‎Cum adică: „S-au înmulțit”? ‎Nu sunt bacterii!
‎Au mers pe insultă ‎folosindu-se de concursul de schi nautic.
‎Domnule Carrisi,
‎ai noroc că ești atât de tânăr.
‎Știi ce pățesc cei ca tine ‎pe teribilul drum spre Benghazi?
‎Îmi pare rău, dle!
‎Trageți două focuri de avertisment! ‎Sunt niște copii lași.
‎Vor fugi ‎imediat ce vor mirosi praful de pușcă.
‎Da, domnule!
‎Ce facem acum?
‎Tu ce zici, Rudy?
‎Naiba știe.
‎„Naiba știe”? Tot spui ‎despre cum ai fost în război.
‎Nu credeam că vor aținti tunurile.
‎Încearcă să ne sperie.
‎Eu nu sunt convinsă.
‎Soldații… sunt toți la fel.
‎Se prezintă drept amenințători, ‎dar n-au tupeul să tragă…
‎Civilii continuă să aibă ‎mâinile înlănțuite!
‎Ne sfidează, domnule.
‎Trage mai aproape!
‎Dle amiral, mai bine nu! E prea riscant.
‎Trage mai aproape!
‎Cred că m-am înșelat. ‎Hai să plecăm! Măcar am încercat.
‎Eu nu mă mișc.
‎Rudy are dreptate. Trag cu tunuri. ‎Să rămânem e echivalent cu un suicid.
‎Gândește-te la copil!
‎Cum adică? Cum rămâne ‎cu „primul cetățean nativ”?
‎Încă mai discutăm despre asta?
‎Era doar o prostie, o glumă!
‎Ascultă, Giorgio, ‎știu cum gândesc soldații…
‎A fost o plăcere să te cunosc, Rudy.
‎Trimiteți trupele de incursiune!
‎Ascultă…
‎legat de televizorul tatălui tău.
‎Îmi cer scuze!
‎Nu mi-am cerut scuze.
‎E în regulă. Cui îi pasă?
‎Contează doar să schimbăm lumea.
‎Sau măcar să încercăm.
‎Consiliul Europei a declarat ‎că nu poate delibera în cazul disputei
‎dintre statul italian ‎și Republica Trandafirilor,
‎deoarece insula era ‎în afara apelor europene,
‎astfel fiind recunoscută ‎drept un stat independent.
‎Pentru a preveni ‎apariția unor evenimente similare,
‎ONU a mutat ‎granițele apelor internaționale
‎de la șase mile nautice, la 12, ‎la nivel mondial.
‎Până în ziua de azi, ‎distrugerea insulei Trandafirilor
‎e prima și unica invazie ‎întreprinsă de Republica Italiană.
‎Giorgio și Gabriella și-au petrecut ‎restul vieții împreună.
‎Subtitrarea: Marin-Andrei Pop