Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PODLE SKUTEČNÉHO PŘÍBĚHU
NETFLIX UVÁDÍ
ŠTRASBURK LISTOPAD 1968
Pane Gary.
Kdo je ten nemocný muž?
Nebyl tu také včera?
Je tu už týden. Je to italský inženýr.
To divné auto venku je jeho?
Ano, je.
Zoufale chce, abyste si přečetl dokument, který přinesl.
Nechtěl jsem vás tím obtěžovat.
Řekl jste mu, že se zabýváme spory mezi suverénními státy?
Tvrdí, že je hlavou státu
a že neodejde, dokud vám tu složku nedám.
Myslím, že je tak trochu šílený a velice odhodlaný.
Dobře. Uděláme to takhle.
Podejte mi ty dokumenty a dělejte, že je to něco důležitého.
Tady máte ty zmiňované dokumenty.
Děkuji.
Pečlivě si to prostuduji.
Dobře. Děkuji, pane. Na shledanou.
ORGANIZACE SPOJENÝCH NÁRODŮ
Kde je?
- Kdo? - Ten blázen s kašlem.
- Zvládl jsem se ho zbavit. - Ne!
Přiveďte mi ho. Musím s ním mluvit.
Tak rychle!
Pane Roso, musím se zeptat, jestli víte, jaký je den a kde jste.
Je 10. listopadu 1968.
Jsem ve Štrasburku v Radě Evropy.
A co pro vás, pane Roso, může Rada Evropy udělat?
Zachránit můj ostrov.
Koupil jste ostrov?
Ne, já ho vytvořil.
Prý ho stvořil.
Kolik dní vám stvoření ostrova zabralo?
Jen neříkejte, že šest. To by byla neuvěřitelná náhoda.
Netrvalo to šest dní, ale několik měsíců.
Takže vlastníte ostrov, který jste stvořil.
Ano… Ne, neřekl jsem, že jsem ho stvořil. Jsem inženýr. Prostě jsem ho postavil.
Pak…
možná svět na ostrově…
Měl bych jít. Je celý zmatený.
Potřebuje pomoc, ale ne od nás.
Potřebuju pomoc od Rady Evropy. Proto jsem tady.
Buďte v klidu, pane Roso.
Nemůžu být v klidu. Oni všechno zničí.
Tohle je ten ostrov, který jste postavil?
Ano, protože, jak jsem řekl, jsem inženýr.
Doktore, jdi do háje!
BOLOŇA O ROK DŘÍVE
Doktore, jdi do háje!
Jestli můžu, už jsme vystudovaní.
Udělali jsme zkoušku, takže jsme inženýři, ne…
Inženýre, jdi do háje!
Co to sakra děláš?
Trest!
Jaký trest? Zrovna jsem mluvil… To není fér!
Lidi, má pravdu. Když vyzveš profesionála…
- Ukradl jsi mi sklenici! - Trest!
Jaký trest? Mluvil jsem s inženýrem.
Trvají na tom. Řekl bych, že spravedlivý trest je,
aby ze sebe musel udělat naprostého pitomce.
- Ale podle pravidel… - Pitomce!
- Já neprohrál - Pitomce!
Takže musí sbalit první babu, která vejde,
když to bude nejmíň čekat,
a musí ji políbit na pusu!
Sakra!
Ahoj.
Jak se máš?
Rád tě vidím.
Hned přijdu. Ano?
- Pusu! - No, dnes…
No, dneska jsme udělali státnice.
Pusu!
- Už jsem oficiálně inženýr. - Pusu!
- Gratuluju! - Díky.
Chlapi, nemůžeme se políbit.
To nejde…
Chtějí, abych tě políbil, protože jsem prohrál picí hru.
- Jasně. - Vlastně neprohrál.
Takže pořád…
Lidi, to vážně nejde. Nejde to.
Nemá to smysl…
Ano, nemá smysl říkat…
To prostě nejde, víš…
Sluší ti to.
Tobě to taky moc sluší.
- Vážně. - Díky.
Dáš si něco k pití?
Každopádně je to vtipná náhoda, že jsme se tu potkali.
Ani ne. Boloňa není velká.
Jo, to ne.
Když jsme se viděli naposledy,
chodila jsi s tím chlapem, s tím…
- Carlem. - Jo, přesně tak. Carlem.
Carlo.
Není tady, že ne?
Poslední dobou nám to neklape.
To mě mrzí.
Ne, nemrzí.
Tak, bylo jasné, že…
No, že ten váš vztah byl…
jen dočasný.
Jak dlouho jste spolu? Pár měsíců?
- Tři roky. - Tři roky?
To je skoro jako my.
Vaši ho asi mají rádi.
- Proč vám to skřípe? - Naši tě měli rádi.
Tvůj táta ne. Neodpovědělas.
Asi tě neměl rád, ale ne zas tak
vzhledem k tomu, že skoro přišel o zrak,
když jsi během zápasu Itálie a Ruska rozbil televizi.
A nikdy ses nám ani neomluvil.
Vybuchuješ, ale neodpovídáš mi.
Hádáme se, protože věří, že po třech letech bychom se měli vzít.
- Vybuchuju? - Bylo mi to jasné. Svatba?
Na manželství si dej pozor. On není ten pravý.
Jak to víš, když ho neznáš? To ty mi neodpovídáš.
Vybuchuješ, nebo spíš je to jako katodová imploze.
Elektrony proudí ve vakuu.
A tvému otci jsem říkal, ať si sedne dál.
Chtěl jsem, aby si ten zápas užil. Ty tři řádky…
Giorgio, je jedenáct.
Jak se mohl dívat s těmi řádky?
- Musím jít. Zítra mám hodinu. - Počkej.
Hodím tě domů.
Odkdy máš auto?
Omluv ten vnitřek
To auto jsem dělal na zkoušku z inženýrství.
Chtěl jsem udělat něco praktického.
A soustředil jsem se spíš na motor než na vnitřek.
Abych to urychlil, použil jsem místo sedadel babiččin gauč.
Stejně už je mrtvá.
- Margherita zemřela? - Před dvěma měsíci.
Náš rozchod ji sebral. Rozešli jsme se už před třemi lety.
Jo, pomalu skomírala.
- Giorgio… - Připomeneš mi, proč jsme se rozešli?
Protože být s tebou je příliš riskantní.
Musíš riskovat, pokud chceš změnit svět.
Svět nezměníš tím, že z televize odstraníš řádky.
- Je to krásné. - Co?
- Tohle auto. - Díky!
Je divný, ale…
postavil jsi ho sám a jezdí!
Sice to není Diabolikovo auto, ale…
Čí Jaguar jsi říkal?
Diabolikův.
- Diabolik, král teroru. - Kdo?
Z toho nového komiksu.
- Nikdy jsem o něm neslyšela. - Je skvělý.
V podstatě jde o dost chytrého zloděje,
který vždycky nosí… který má masku…
- Jedou za námi. - Vážně? Tak já zastavím.
Dobrý večer.
Ach, ano.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Proč vaše auto nemá poznávací značku?
Protože jsem ho nekoupil. Postavil jsem ho.
To auto nemá poznávací značku?
Upřímně mě to vůbec nenapadlo.
Když chcete být vtipný, tak si vystupte.
Řidičský průkaz a doklady k vozu.
Salvatore, prolustruj je.
Tady jsem.
Vysvětlím to.
To auto jsem postavil sám.
Jsem totiž inženýr.
Takže stejně jako poznávací značku
nemám auto přihlášené a nemám ani řidičák.
Ty mě tu vozíš a nemáš ani řidičák?
Nenutil jsem tě, abys jela, ne?
- Trval jsi na tom. - Trval?
Nikdy bych tě nevozil po Boloni v autě bez espézetky,
bez řidičáku a přiopilý.
Říkáte přiopilý?
Ne, nejsem opilý.
Prohrál jsem picí hru. Vlastně neprohrál…
Salvatore, už jsi ty dva prolustroval?
Jsem právnička. Mluvte o nás slušně. Nejsme „ti dva“.
Přesně tak. Je moje právnička.
Takže klid.
Giorgio, nejsem tvoje právnička. Zabývám se mezinárodním právem.
Sakra. Mezinárodní právo je k ničemu.
Dáma je čistá, ale Rosa má záznam.
Co Rosa? To není záznam v rejstříku.
Je to zákaz létání. To jsou dvě úplně rozdílné věci.
A ten dvojplošník jsem rozmontoval, jak chtěl soudce.
Dvě léta jsem dělal v baru a lampy splatil.
- Prosím… - Měl jsi neschválené letadlo?
Ano. Co je to za úchylku všechno registrovat a schvalovat?
I každýho ptáka na Piazza Maggiore, bychom měli opatřit registračkou.
Salvatore, to auto blokuje ulici, popojeď s ním a zavoláme odtah.
To nemusíte, Salvatore, udělám to.
Rozbijete to. Nevíte, jak se to startuje.
Odstupte si. Tohle auto je teď zabavené.
Zabavené? To musí být vtip. Salvatore, počkejte!
- Salvatore, nechte toho. Rozbijete to! - Ustupte.
- Neslyšíte? - Rozbijete to.
- Poslouchejte! - Poslouchám!
- Přestaňte! - Nechte ho.
- Sahá na všechno. - Dejte ruce dolů.
Nemusel jsi jezdit.
Neměli tě budit. Byl jsem v pohodě.
Soudce tě chtěl odsoudit za opakovaný delikt.
Jsou to dvě různé věci.
Tohle jsem spáchal na zemi, tamto ve vzduchu.
Proč to, Giorgio, nemůžeš aspoň zkusit?
- Zkusit co? - Být normální.
Byl bys šťastnější. Podívej se na sebe.
O čem to mluvíš? Jen se poslouchej: „Být normální.“
Potkal jsem Battistiniho a ukázal mu plány tvého auta.
Zaujalo ho to. Chce tě ve svém týmu inženýrů.
Tati, nikomu moje plány neukazuj. Jsou soukromé.
Je to žádaná pozice. Měl bys být rád.
Já vím, tati. Díky.
Můžeš prosím zastavit? Chci vystoupit.
- Proč nechceš domů? - Vystupuju.
Prostě zastav a pusť mě ven!
Kam jdeš?
Když byli nacisté postaveni před soud
za zločiny proti lidskosti, odvolávali se na pozitivní právo.
Všichni se hájili:
„Jen jsme plnili rozkazy.“
Jinými slovy: „Poslouchali jsme zákon.“
Bez ohledu na to, jak brutální.
Takže v reakci na toto vyhýbání se odpovědnosti
soudci reagovali odvoláním se na přirozené právo.
Přirozené právo je vrozený smysl pro spravedlnost,
který existuje v každém z nás a připomíná nám, že je důležitější…
Posuneš se?
upřednostnit, co je správné,
před tím, co říká zákon.
Protože zákony se mění.
To, co je správné, správné zůstane.
A pozor.
To neznamená, že není důležité dodržovat zákony,
naopak je to nesmírně důležité,
hlavně silniční přepisy a zákon.
I poznávací značky jsou důležité.
To je dnes vše.
Uvidíme se příští týden. Třetí kapitola, Tokijský proces.
Hodina měla jen deset minut.
Protože jsou to složité koncepty, které potřebují čas,
zvlášť u vás, Nicolini. Už třikrát jste selhal.
- Půjdeš se mnou. - Ano.
Promiňte.
Promiňte. Omlouvám se.
Víš, co to je?
Modré prsty?
Vzali mi otisky, Giorgio.
- Moje už měli. - Moje otisky!
Za šest měsíců mám profesorskou zkoušku,
ale když budu mít záznam, tak tam nemůžu.
Ten večer se nevydařil a já se přišel omluvit.
Nevydařil? Zatkli tě!
Dobře, tak skončil špatně.
Tragicky.
Ale to, co se stalo předtím,
nejde ignorovat.
- Giorgio, žiješ ve vlastním světě. - Nelíbí se ti to?
Ne, já se nechci nechat zatknout.
Žiješ ve svém vlastním světě, ale tenhle svět není jen tvůj!
- Nestvořil jsi ho jako to auto! - Asi bych měl.
Co?
Postavit si svůj svět.
Giorgio, to byla metafora.
- Přijedeš? - Nemůžeš vytvořit svět!
- Možná můžu. - Ne, nemůžeš!
Protože nejsi génius, i když si myslíš, že jsi!
Vymýšlíš různé hračičky, za které tě každou chvíli zatknou.
A na vteřinku jsem na to skoro zapomněla.
Sbohem, Giorgio.
IMOLA O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Vteřina čtyřicet.
Vteřina čtyřicet ve čtvrtém kole?
- Určitě? - Ano, pane.
Jaké pneumatiky jsme použili?
Luco, věděli jsme, že je to risk.
To není risk. To je sebevražda.
Musíme to říct Brunovi.
Změníme to. Upustíme je. Buď to zafunguje, nebo ne.
Upuštěné?
Buď to, nebo tam dorazíme o půl hodiny později!
Hele, jdi k sedmičce a ukaž to Brunovi.
Na co čekáš? Rychle! Utíkej!
- Kdo to sakra je? - Je tu novej.
Battistini říká, že je skvělý inženýr.
Přijde mi jako blbec, ne skvělý inženýr.
NAŠE PLOŠINA, VAŠE ENERGIE, TVOJE SVOBODA
Pane, přísahám, že bychom se k vašemu sejfu ani nepřiblížili.
Angelo, chápu, ale tohle už je letos potřetí,
co chybí peníze, a to je teprve únor.
Tati, netrap se tím.
Postarám se o to.
Je…
Je nemožné popsat
tu bolest,
jakou jste svou chamtivostí
způsobili této společnosti,
této rodině a tomuto spravedlivému muži.
Muži, který vás přijal, když jste potřebovali pomoct
a jako naprosto ubozí nuzáci
jste sem přijeli z dalekého venkova.
A jak jste se mu odvděčili?
Okradli jste tu stejnou ruku, jaká vás krmila.
Pane Maurizio,
nemáte důkaz, že jsme to byli my.
Angelo,
Angelo, jak to můžeš říct?
V sejfu bylo pět bankovek v hodnotě 50 000 lir.
Teď tam nejsou
a jediní Kalábrijci tady
jste vy. Nebo se snad pletu?
Mají docela odvahu.
Jsou ale jediní.
Musím jít,
protože musím vést společnost,
i když dnes to bude kvůli vám dost náročné.
Postavíme plošinu.
Vytvoříme ostrov.
Dobře, chápu, bude mít tvar plošiny.
Bude to ostrov.
Původně jsem chtěl opravdový ostrov s pískem a tak.
Měsíce jsem se snažil přijít na to, jak to udělat.
Ale je to nemožné, Maurizio.
Ale pak…
Napadlo mě řešení.
Ostrov z oceli.
- Z oceli! - Z oceli…
Umíš si to představit? Vlastní ostrov,
kde budeme moct dělat, co chceme.
Kde budeme žít podle vlastních pravidel.
Takže nebudu muset pracovat u táty?
Jasně že ne!
Já tuhle loděnici nesnáším. Chápeš, Giorgio?
Nemůžu tady ten smrad vystát.
To smrdí ta mastnota, nafta, Kalábrijci.
Poslyš, můžeme tam mít i bar?
Bar, kde budeme pít, co se nám zachce?
Jo, jasně.
No, ale neudělal bych z něj dominantu.
- Kde chceš ten ostrov postavit? - To je to nejlepší.
Mimo italské teritoriální vody.
Tam nám do toho nikdo nebude kecat.
A to je kde? Daleko?
Kde budeme chtít. Jen to musí být šest mil od pobřeží.
Myslel jsem, že tady,
naproti Rimini.
Perfektní.
Jak začneme?
Podíváme se, jak staví plošiny.
Tak jak to dělají?
Pilíře 34 se železobetonovými základy na skalním podloží.
Jak velké jsou základy?
Nevím, velké, fakt velké.
- Co to znamená? 90, 150? - Já nevím. Já je neměřil!
Příště se potápíš ty.
No tak, pomoz mi. Pospěš si. Než někdo zavolá ochranku.
Zopakujme si to. Jeden podvodní vstřikovač betonu
a asi 30 pilířů?
Jo, asi tak.
Řekněme, že postavíme tenké 90.
Pak musíme sehnat deset zkušených dělníků.
A i kdybychom najali Kalábrijce bez pojištění a bez daní,
poslední týden je kvůli něčemu vyrazili
a platili jim jen almužnu,
už to je 100 milionů.
Když se zbavíme betonu?
Byli bychom na 80, ale problém je v dopravě.
Na transport 30 devadesátkových pilířů na šest mil potřebujeme nákladní loď.
Kdyby byly ze dřeva,
mohli bychom je tam doplavit.
Ze dřeva to nepůjde, potřebujeme ocel.
Říkali mi ale, že ocel neplave.
No…
Ta loď je z oceli
a díky nějakému zázraku,, který jsem nikdy nepochopil, pluje.
Takže ocel nepluje,
ale dutá ocel ano.
S dutými pilíři vyřešíme problém s dopravou.
Chápu, ale jak postavíme na dutých, prázdných pilířích plošinu?
Nebudou prázdné.
Jakmile budou na místě,
na konci je otevřeme
a co se stane?
Naplní se vodou
a klesnou ke dnu.
Postavíme ji na plných pilířích.
Budou naplněné vodou.
Za ty pilíře ti zaplatím.
Neboj se. Se 700 000 hlady neumřu.
Cože? 700 000 lir?
Kde jsi vzal tolik peněz?
Většinou je ukradnu z otcova trezoru.
Copak to nezjistí?
Samozřejmě. Je to 700 000 lir.
Házím to na Kalábrijce, kteří pro něj pracují.
Ohlásí je na policii nebo je vyhodí. Nevím.
Jsme tady. Vypni motor
A jsme tady.
Pokud mám výpočty správně,,
teď už jsme mimo teritoriální vody.
Už nejsme v Itálii, Maurizio.
Jsme v mezinárodních vodách.
Nikdo tu nevládne!
Nikdo nám nebude říkat, co máme dělat,
co nesmíme dělat a tak, Maurizio.
Jsme volní!
Maurizio!
Haló, Maurizio?
Chci říct…
teď to složité.
- Jo. - Musíme ty pilíře odšpuntovat.
Jedna věc je dělat to ve vaně, druhá na otevřeném moři.
Nezapomeň, jen zvedni víko
a co nejrychleji padej pryč.
- Chápu. Říkals mi to už milionkrát! - Protože je to nebezpečné.
Cítíš tu svobodu?
Ani ne, Maurizio. Cítím jen levný bylinný likér.
Jsi opilej už v osm ráno.
Myslel sis, že to budu dělat střízlivý?
To je k nevíře.
Mimochodem…
je to grappa.
Jasně.
No tak.
Do toho!
Buď opatrný!
Teď je to v tvých rukou!
Záleží jen na tobě.
Nezapomeň.
Cítíš tu odpovědnost?
Pamatuj na všechny kroky.
Otevři víko a zmiz!
Okamžitě musíš pryč. Jasně?
Slyšíš mě, Maurizio?
Slyšíš mě?
Slyšíš?
Jistěže ne.
Funguje to!
Ne, Maurizio!
Proč jsi mě neposlouchal? Říkal jsem ti, ať hned vypadneš!
Nikdy neposlouchá! Musí to dělat po svém!
Podívejte, co se stalo!
Teď jsem tady sám, na lodi uprostřed moře!
Výborně!
Funguje to!
Nejlepší den mého života.
Chci to udělat znovu! No tak!
Takže vy dva jste přivezli pilíře,
instalovali je na mořské dno,
postavili 400m2 velkou plošinu
a nikdo nic nenamítal?
Přesně tak.
Ne, dokud jsme nevrtali.
Nevrtali?
Ano.
Abychom našli pitnou vodu.
Nezávislý ostrov potřebuje vlastní zdroj vody.
Tak jsme museli vrtat.
Nemůžeme ten vrták vypnout?
Jede tři dny. Už z toho šílím.
Maurizio, voda je důležitá!
Jestli máš strach o náklady na vrtání,
musíme je lépe rozprostřít.
Spočítat dělníky a tak.
No tak! Nebudeme jim přece platit!
Vlastně jsou nám vděční.
Byli jednou nohou ve vězení. Ukradli tátovi ze sejfu miliony!
Nebyl jsi to ty?
Podle prokurátora v Rimini ne.
Tak to jo.
Co je? Vypni to na chvíli. Pak to zase zapneme.
Nestačí jen otočit vypínačem.
To není toustovač.
Pobřežní stráž
volá neidentifikovaný ostrov.
Musíte se identifikovat
a okamžitě ukončit všechny aktivity.
Nemůžeme to jen tak vypnout. Nemá to vypínač!
Poslední varování.
Nelegální využití radiových vln je čin,
za který vás při přistižení in fragranti můžeme zadržet.
- Radiové vlny? - Nechápe to. Promluvím s ním.
Tohle není toustovač, který můžete jen tak vypnout.
A jsme v mezinárodních vodách!
A hlavně nejsme rádio. To nejsme.
Ne… Musí si myslet, že je ten vrták je vysílací anténa.
My nevysíláme. Nepoužíváme radiové vlny. To je jen vrták.
Hledáme vodu.
Říkal, že hledají vodu?
Rozuměl?
Co tím myslí?
Proč hledáte vodu uprostřed moře?
No, protože…
Abychom vytvořili nezávislý stát.
Nezávislý stát s rádiem, nebo bez něj?
Bez rádia!
Stát bez rádia.
Perfektní.
Děkujeme za spolupráci. Hezký den přeji!
Vám taky.
- Ještě vodu? - Ne, díky.
Tak vezmeme Kalábrijce zpátky na pevninu.
Víš co?
Asi tu zůstanu.
- Kde tady? - Na ostrově.
Máme všechno.
Máme vodu, kávu. Všechno.
A je krásně. Svítí slunce.
Moje první noc tady.
Určitě?
Proč jsme postavili ostrov, kdybychom na něm nebyli?
Jsem si jistý.
Mimochodem
je to nádhera!
Tohle je fakt neuvěřitelné.
Díky, Maurizio.
Děkuju.
Hele, radši se před Kalábrijci nebudeme objímat.
Nevadí?
Ne, jasně. Máš pravdu. Promiň.
Haló!
Co je to?
Tohle je nezávislý ostrov! Máme dokonce pitnou vodu.
Tak mi to povíš pak. Teď mi prosím pomoz.
Pietro Bernardini.
Oficiálně svářeč.
Měsíce bydlel na lodi
a stal se prvním obyvatelem ostrova.
- Byl první obyvatel vážně trosečník? - Ano.
Zdá se, že je tu další obyvatel. Němec bez státní příslušnosti,
který se jmenuje…
Neumann.
Wolfgang Rudy Neumann.
Správně.
Wolfgang Rudy Neumann.
Podle legendy musel v roce 1943 Neumann narukovat do armády.
Poslali ho do Itálie na Gotickou linii.
Ale jakmile spatřil pláž, věděl, co chce po zbytek života dělat.
A bez přemýšlení jedné noci utekl z ležení
a na radnici požádal o povolení pro práci na pláži.
Tak se zrodila legenda o Wolfgangu Rudym Neumannovi,
největším propagátorovi riviéry Romagna.
Rudy! Pojď sem!
Na konci války ho ale obvinili z dezerce
a přišel o německé občanství.
Ano, Peppe?
Už jsem ti někdy říkal, čím se živil otec?
- Ne, Peppe, neříkal. - Choval buvoly.
Hádej, jak buvol smrdí.
- Jako kráva? - Jako hnůj.
Šel jsem na záchod a úplně mě to dojalo.
Připomnělo mi to dětství.
Kolikrát ti musím říkat, abys to tam každých 20 minut zkontroloval
a uklidil všechny ty sračky z podlahy, zdí, umyvadla a prkýnek?
Proč to musím dělat já?
Kdo sem vodí ty lidi, co tam dělají svinčík?
Lákat lidi do klubů je moje práce. Za to mě platíš.
Ne, dávám ti peníze, protože jsem dobrodinec.
Když se ti to nelíbí, proč si neotevřeš vlastní klub?
Víš proč. Povolení dávají jen italským občanům.
Tak si ho otevři v Německu.
Nejsem ani německý občan.
Takže to jdi uklidit.
Slyšel jsi, že u Rimini staví ostrov?
Staví ostrov?
Jo, nějaký cvok z Boloni. Je to bláznovství.
Co s ním chce dělat?
Je to mimo teritoriální vody. Očividně si tam může dělat, co chce.
Tam to můžeme pořádně rozjet.
Potlesk nejlepšímu naháněči na naší riviéře, Rudymu Neumannovi!
- To jste postavili sami? - Jo, postavili.
Proč jste se to stavěli?
Ze stejného důvodu, z jakého si pes líže koule.
Nechápu.
Protože může.
Jak to myslíš?
Pes si líže koule, protože může.
Jsme inženýři, chtěli jsme postavit ostrov.
Mohli jsme, tak jsme to udělali.
S tím lízáním koulí to nechápu.
No, my si koule nelížem.
Je to způsob, jak říct, že jsme chtěli vytvořit vlastní svět,
kde se budeme cítit svobodní. Tak jsme si ho postavili.
A tamhleto je naháč, co se holí?
Jo, jmenuje se Pietro. Bydlí tu.
Na ostrově?
Je to trosečník. Moc toho nenamluví, ale…
Vidím tady jen tři věci: napůl opuštěný ostrov,
skoro pitnou vodu a polonahého trosečníka.
Na svobodný svět nic moc.
Počkej, taky ti vyjmenuju tři věci.
Německý dezertér, nebo naháněč, kterýho nikdo nezná,
a třetí mě nenapadá. Giorgio, kritizuje nám to tu.
To nedělej. Nemusíme přijmout každého.
Trosečníky, dezertéry a tak bychom měli vítat.
Tady nikoho nezajímá, kdo jsi a odkud jsi.
To říká teď, ale udělal to kvůli holce.
- Ne, to ne. - Ale ano.
A jak se tohle místo jmenuje?
VÝLET LODÍ NA NOVÝ OCELOVÝ OSTROV
KAŽDÝ DEN, ODJEZD V 10:30, NÁVRAT V 17:45
S Rudym Neumannem se všechno změnilo.
Přišel neuvěřitelný a okamžitý úspěch.
Zvěsti o svobodném nezávislém státě se šíří rychle jako požár,
nejdřív po riviéře Romagna,
pak celou Itálií.
Nakonec přijížděli lidé z celé Evropy,
aby tenhle zázrak spatřili na vlastní oči.
A načasování bylo perfektní.
Ten rok se vepsal do historie.
Když se o něm mluví, zmiňují se jen poslední dvě číslice,
šest a osm.
O nepokojích v květnu 68 ve Francii jsme věděli jen to, že jsou pouliční
a že v honbě za lepším světem skončila Paříž v plamenech.
My jsme si ten „lepší svět“ postavili sami.
Dnes, 1. května 1968,
500 metrů od teritoriálních vod,
naprosto svobodní píšeme dějiny!
Tady jste opravdu volní!
Vítejte na Růžovém ostrově!
Potřebujeme jazyk.
Jak to myslíš?
Lidé přicházejí z celé Evropy.
Potřebujeme oficiální jazyk.
Neměla by to být italština ani jazyk jiné země.
Potřebujeme svobodný mezinárodní jazyk.
Myslím, že takový bohužel neexistuje.
Já věřím, že ano.
RŮŽOVÝ OSTROV
TAJEMSTVÍ OSTROVA ODHALENO V RIMINI
OFICIÁLNÍM JAZYKEM JE ESPERANTO
Pro média jsme byli důležitější než italská politika,
studentské nepokoje a dokonce i než válka ve Vietnamu.
RUDY NEUMANN TEĎ PRACUJE NA RŮŽOVÉM OSTROVĚ
Kurva.
Odcházíš?
Jo, jsem těhotná.
Těhotná? Jak to myslíš?
Proboha, jak mám říct mámě?
Není to tvoje, idiote. Potkali jsme se teprve včera.
Tady to je.
- Pietro, přivezl jsi jen Cynar? - Lidi ho milujou.
O tom není pochyb, ale někdo by si možná dal i něco jiného.
Hodíte sebou?
U mola jsem slyšel, že dneska čekají nával.
- Co bar? - Přivezl jen Cynar.
Myslím, že lidi Cynar milují.
Maurizio, neměl jsi jet nakoupit s ním?
Jsem do toho projektu zapojen jen okrajově.
Prosím, nezačínej zase s tím jménem.
Ale jo. Bylo to totiž krásné a elegantní jméno.
„Ostrov Maurizia a Giorga“ nebyl krásný ani elegantní.
Ale jo. Zírá na tebe nějaká holka.
Bože.
Jeden z vás musí říct jí, že jsem zemřel ve Vietnamu.
- Ahoj! - Ahoj! Rád tě vidím. To je překvápko!
Jsem těhotná.
Mám z války potvrzení o neplodnosti.
Hele, vím, že je to tvoje.
- Co tím myslíš? - No, existuje několik možností.
To není hezké. Holka by neměla chodit a říkat…
Slyšela jsem, že je to tu super, ale bar je na prd.
Potřebuju práci. A vypadá to, že potřebuješ barmanku.
- Vstávej. - Cože?
No tak, vstávej!
Je to čím dál horší.
Ten Němec chce, aby se lidi hlásili na závody ve vodním lyžování.
Myslíš, že je to normální? Tohle byl ten náš skvělý nápad?
Protože když se mluví o svobodném světě, mám jinou představu.
A to jakou?
Velký pokerový turnaj.
- Gamblerství? - Ne, budeme hrát o panáky.
Panáky grappy. Kdo prohraje, pije.
Kdo vyhraje, pije. A jestli někdo chce hrát o peníze,
nemůžeme ho odmítnout. Hlavní je se dohodnout.
Jdu, než lidi odrbe o všechny peníze.
Promluvíme si o tom později, Maurizio!
Čau!
To dělají nejčastěji.
Odhodí oblečení, košile, kravaty, všechno.
Nevím proč, ale dost jich to dělá.
To je tvoje přítelkyně?
Kdo?
Ta barmanka.
No tak! Je těhotná.
Je to tvoje?
Cože? Ne! Neví, čí to děcko je.
Nezajímá ji to. Tvrdí, je řada možností.
Ona symbolizuje tohle místo, mladá, svobodná, těhotná dívka.
Na pevnině by nenašla práci, ale tady…
Rád tě vidím.
Věděl jsem, že se tu jednou ukážeš.
- Všichni v Rimini o tom mluví. - Měla bys to tu vidět v noci.
Líbilo by se ti tu.
Zůstaneš přes noc?
Brzy se vdávám, Giorgio.
Manželství?
No tak!
Ty se nechceš vdávat.
Patříš do tohohle světa víc než kdokoli jiný.
Nejsem si jistá, že se to dá považovat za svět.
Je to spíš diskotéka, plážový klub.
Není to diskotéka. Je to nezávislý stát.
Svobodný.
Máme dokonce pitnou vodu.
Máme oficiální jazyk.
Jasně. Ale vidím tu lidi tančit, pít, pěkná holka tu dělá barmanku.
Vypadá to jako diskotéka.
Akorát má název v esperantu.
To se ti zdá.
Jasně. Giorgio, promiň,
ale musím jít.
Měj se.
Víš, jak je těžké dotáhnout všechny ty lidi sem na moře?
Ne, a víš proč?
Protože není těžké je sem přivézt!
Těžké bylo tenhle ostrov postavit!
A když jsme ho stavěli, ty jsi drhl záchody.
Byl jsem tam naháněč
a nechal jsem toho, protože dva cvoci si postavili dům na moři
a nevěděli, co s ním. To já z toho udělal místo snů!
To byl náš sen! Na to nezapomínej.
Nedovolím, aby tady bylo nelegální gamblerské doupě.
Na tomhle ostrově není nelegální nic. Pochop to!
Vodní lyžování je pro bohaté. Můžeš ho dělat kdekoli.
Ale poker se dá hrát jen tady.
Je to zločin!
Tam jo, ale tady ne. Proto jsme ten ostrov postavili.
Giorgio, podpoř mě.
Postavili jsme diskotéku.
Cože?
Postavili jsme náš malý svobodný svět, ostrov štěstí…
Ale k čemu to všechno…
Když nás neuznávají jako samostatný stát?
Kdo jsou to „oni“?
Itálie, Evropa, ostatní státy, kdo jiný?
S tím nesouhlasím. Koho zajímá, jestli nás uznávají, nebo ne?
Kdybychom chtěli stát, měli bychom pravidla, to nechceme.
Jestli nás neuznají, budeme jen diskotéka uprostřed moře.
Už máme všechno, máme peníze, známky, poštu.
Jediné, co chybí,
je vláda.
Ale my jsme vláda.
Já jsem prezident,
Franca, ministryně financí,
- Pietro, ministr dohledu a obrany. - Co je to ministr dohledu?
„Dohledu a obrany“ jsem řekl schválně.
Rád se staráš, radši dohlížíš, než bráníš.
Rudy má zahraničí, Maurizio vnitro.
- Nevím, jestli je to chytrý. - Maurizio má recht. Naštvou se.
No a?
Já se na ministryni cítím.
Zajímalo by mě, co na to naši. Většinou nosím špatné zprávy.
Jak to uděláme?
ÚSTŘEDÍ ORGANIZACE SPOJENÝCH NÁRODŮ
ŘÍM
BUDOVA PARLAMENTU
Cíl je zvýšit počet vojenských náklaďáků
a strategicky je přemístit na klíčová místa,
abychom vyslali jasný signál
a využili léto k získání kontroly na okupovaných školách,
což jsou všechny, až na jednu.
Jenom jedna zbývá? Jaká, Luigi?
Vojenské náklaďáky?
Já vím, Giovanni, ale jestli sis toho nevšiml,
studenti před šesti měsíci respektovali vyučující,
ale teď představují rozvášněný dav.
Jasně za to může znečištění,
nadměrný příjem bílkovin a televize.
Včera jsem se díval na televizi
a viděl jsem násilí, příšery a kopulaci.
A to na hlavním kanálu. Je to přijatelné?
Musel jsi sledovat Odyseu.
Odyseu?
Možná. V půlce jsem usnul.
Dobře.
Posílíme armádu.
Pokud není nic naléhavého, uvidíme se ve čtvrtek.
Děkuji.
Možná, Giovanni, když mluvíme o mladých.
jedna věc by tu byla.
Ale to je jedno. Promluvíme si o tom příště.
Povídej, Franco.
Probereme to příště. Neboj, není to nic důležitého.
No, tak nám to pověz, ať můžeme jít na oběd.
Nic velkého.
V podstatě jde o to,
že jeden mladík s přáteli v Rimini,
no,
500 metrů od teritoriálních vod,
takže kousek od Rimini…
Co udělal?
Postavil ostrov
a vyhlásil nezávislost.
Nechápu. Zopakuj to.
Giovanni, o nic nejde, jak jsem říkal. Vlastně jsem si uvědomil,
že když to říkám, tak to zní vážněji,
než to ve skutečnosti je.
Nějací lidé v Rimini, 500 metrů od teritoriálních vod,
postavili ostrov a vyhlásili nezávislost.
Nezávislost na kom?
Na Itálii a asi na všech. Jsou nezávislí.
Je to ostrov. Podle mých informací postavili plošinu.
Podle tvých informací?
Giovanni, prosím. Nedělejme z toho drama.
A jak tu plošinu postavili?
- Nevím. - Jak dlouho to trvá?
- Giovanni… - Jak dlouho?
Nevím. Dostatečně dlouho na to, aby něco takového postavili.
Proč se to dozvídáme až teď?
Možná se místní úřady domnívaly, že když to není v teritoriálních vodách,
tak to není jejich…
Počkej,
jak jsi to zjistil?
No…
Tohle je možná jediný detail,
proč je tato zdánlivě bezvýznamná věc trochu vážnější.
V podstatě nám to řekli…
No, volali mi z OSN.
- Volala nám OSN? - Proto jsem ti to nechtěl říct.
Giovanni, děláme z toho příliš velký rozruch, je to jen rošťárna.
Promiň, Franco, ale oni nám volají z OSN a ty tomu říkáš rošťárna!
Kdo nás zastupuje v OSN? Kdo to je?
- Randelli. - Randelli zemřel loni!
Jak se jmenuje ten úředník, co ti volal?
Myslím, že to nebyl úředník, Giovanni.
Tak nějaký tajemník.
Tajemník, ano…
Nebyl to obyčejný tajemník,
ale sám generální tajemník OSN.
- Kdy to bylo? - Před dvěma dny.
Co jsi sakra dva dny dělal?
Hned jsem tam vyslal dva nejlepší zpravodajce.
Dobře. Kde je jejich zpráva?
Už dva dny
se mi neozvali.
Ze zákona to musíme do osmi hodin oznámit rodinám.
Dobré ráno, pánové. Takže…
- Řekni, že jsi je našel. - Máte je na telefonu.
- Takže jsou naživu. - Ano, dá se to říct.
Toho ještě budou litovat.
Agente, doufám, že máte dobré vysvětlení svého ostudného chování.
- Podvedl jsem svou ženu! - Agente, dejte se dohromady.
Situace se zhoršila.
Prosím, neříkejte jí to. Já ji hrozně miluju.
- Počkej! - Ministře, tady agent Piazza.
Největší prioritou obyvatel ostrova je přidávat do vína ovoce,
víno vypít a ovoce pak sníst.
Agente Piazzo, tomu se říká sangría.
Ve Španělsku to dělají už věky.
Agente Piazzo, jsem si celkem jistý,
že mluvíte s italským ministrem, když jste opilý.
To je ministr.
Vraťte se hned do Říma, chci od vás zprávu se všemi detaily.
Nebo stanete před válečným soudem
a budete obviněni z velezrady.
Po zahraničních zprávách přichází životní styl.
Nebo vám v zahraniční rubrice ukážeme „život ve velkém stylu“.
Tato úvodní hříčka je dokonalým představením toho,
co se zdá být hlavním lákadlem na pobřeží Rimini.
Růžový ostrov.
Jeho zakladatel Giorgio Rosa mluví o utopii a svobodě.
Ale co se na ostrově skrývá?
Drogy?
Morální úpadek?
Gamblerství?
K tomu se vyjádří ministr vnitra Franco Restivo.
Takzvaný Růžový ostrov
rozhodně nemůže být považován za nezávislý stát.
Pane ministře, skutečně OSN věc vyšetřuje,
protože ostrov si nárokuje nezávislost?
Ne. To vyšetřování se nás netýká.
Italský stát nebude tolerovat plošinu s bezprávím,
kde nelze zaručit bezpečí našich občanů.
Možná to je v mezinárodních vodách, ale jsou to italští občané
a my se obáváme především o jejich bezpečí.
Co je to?
Dopisy. Žádosti o občanství.
Ministr nás nechtěně proslavil.
Žádosti přicházejí z celého světa! Teď nás každý zná.
Všichni chtějí být občany Růžového ostrova.
- Bůh žehnej prezidentovi! - No tak, vstávej.
- Jsi úžasný! - Díky.
Tak jak to jde?
Promiňte, jdu pozdě.
Prezident?
Jo, tati, ale to je hipík. Přehání.
- Objednali jste si? - Čekáme na tebe.
Už jsem tu. Číšníku?
Co máte dneska čerstvého?
Náš obvyklý úlovek
a fantastického humra na mnoho způsobů.
Bezva. Co humr pro všechny?
Poloviční porci tagliolin.
Poloviční porci tagliolin, tati?
Ano, přesně tak.
O peníze se nestarej, zvu vás.
- Poloviční porci. - Tak poloviční.
Takže dvakrát humr a poloviční porce tagliolin.
Přesně. Děkujeme.
- Díky. Vypadáš dobře, mami. - Díky.
Je to legální?
Peníze, co vyděláváš, jsou legální?
Co tím myslíš, tati?
Jsme nezávislý stát, brzy nás uzná OSN.
My určujeme, co je legální.
Nikdo si neurčuje sám, co je legální.
Tati, neděláme nic špatného. Nevěřte všemu, co je v novinách.
Nechcete se tam po obědě podívat?
Je to jen 20 minut lodí.
Můžu vás tam vzít a uvidíte to na vlastní oči.
Říkal jsem ti, že mám patentovaný ten teleskopický systém pilířů?
Líbilo by se ti to.
Pojedete?
Máma si potřebuje po obědě odpočinout.
Dobře.
Možná jindy.
Vaši nejedou?
Máma si musí po obědě dáchnout.
Neber si to osobně.
Je pro ně těžké pochopit, co děláme.
Pan Rosa, že ano?
Zrovna odjíždíme. Máme naspěch.
Ano, to jsem.
Musíte se obrátit na našeho ministra zahraničí.
Pane Roso, musíme si promluvit.
- Jak jsem říkal, musíte… - To je v pořádku.
Jdeme.
Sejdeme se u člunu. Hned se vrátím.
Pane Roso, víte, kdo jsme?
- Pohřebáci? - Jsme z tajné služby.
Já vím. To byl vtip.
Neviděli jsme se?
Na ostrově jsem strávil asi 40 hodin.
Vzpomínám si. Přišel jste o malíček.
Ne, to ne.
Nevsadil jsem se o malíček.
Byla to nezapomenutelná hra!
Musíte okamžitě ukončit všechny aktivity na ostrově.
Jaké aktivity?
Naše zpráva naznačuje, že bar vám vede nezletilá osoba
a že se se u vás hrají karty.
No a?
Copak tady v baru chlapi nehrají karty?
Proč ne u nás?
Je to o dost jiné. Tady to je pod dohledem úřadů.
Aha! Jde o „bdělé oko“.
Major se snaží říct,
si vážíme vašeho sociálního experimentu,
ale stejně každý experiment musí skončit.
Co má skončit?
Povolení plážových klubů se obnovují každý měsíc.
Major tu má tady plnou moc.
Vidíte ten kufřík?
Jsou v něm dokumenty, které umožní,
abyste si přímo tady vybral
dva plážové kluby dle libosti.
To by vás zajistilo na další tři generace.
Sám jste to říkal. Děláte to stejné.
Bar a karetní hry. Jen tady, ne na moři.
Jaký je v tom rozdíl?
Žádný, kromě povolení, které vám dáme.
Možná si řeknete, že tam neplatíte daně.
Giorgio, myslíte, že tady je někdo platí?
Co to mělo být?
Tohle je vážný!
Snažím se ten zasranej ostrov zachránit!
Prosím o pozornost!
Pane prezidente, můžu to říct?
Jak chceš.
Dobře. Jak víte, dnes večer jsme si ostrov vyhradili
pro mimořádnou schůzi rady.
Mimořádné budou i novinky, které oznámím.
Náš prezident Giorgio Rosa konečně souhlasil,
že od zítřka bude ostrov oficiálně udělovat občanství všem,
kdo o to požádají.
Proč tleskáte? To není ta novinka. Přestaňte.
Tohle nebyla novina, jen oficiální oznámení.
Skutečnou novinou je, že jsme vytiskli první pas
a dohodli jsme se,
že ho dáme tomu, kdo nikdy žádný nevlastnil.
Takže, Rudy, je tvůj.
Tohle si žádá potlesk. No tak, lidi!
- Výborně, Neumanne! - Obejmi mě.
Doufáme, že s větším zapojením armády se vše vyřeší.
VATIKÁN
Snad získáme nad univerzitami kontrolu,
protože už zbývá jen jedna.
Já vím. Je to těžká doba.
Ale nedělej si starosti, odvádíš skvělou práci
a všichni jsme spokojení.
Děkuji, Emanueli.
No, Giovanni,
uvidíme se za dva týdny, jako obvykle.
- Dobře. - Alespoň chvíli si odpočiň.
Vypadáš trochu znaveně.
Dovolená by mi prospěla.
Promiň, Giovanni,
když už jsi tady, rád bych ještě něco zmínil.
Jistě.
I vzhledem k tomu, že je to už v bulváru.
RŮŽOVÝ OSTROV – MALÝ STÁT U RIMINI
Emanueli, pracujeme na tom.
Určitě ano, ale časy se změnily.
Dřív jsem mohl zprávy filtrovat,
ale teď chce být Svatý otec informován z první ruky.
Hned ráno si vždycky přečte všechny noviny.
Těchhle jsem si všiml a dal je z hromádky stranou,
ale kdyby to viděl, byl by to průšvih.
Giovanni,
to je holý zadek.
Chápeš to, Giovanni, zadek v novinách?
Považuješ to za přijatelné?
Jistěže ne, ale drahý Emanueli,
ale nechceme z toho zadku dělat vědu.
Nejde o samotný zadek, ten je podle mě pěkně tvarovaný,
spíš o to, co to značí.
Je to zadek na ostrově, kde podle toho, co vím,
si každý může dělat, co chce.
Chápeš to, Giovanni? Zadek a cokoliv, co chceš.
Giovanni, můžeš dělat, co chceš?
Ne, já si odpovím. Nemůžeš.
Jinak bychom tuhle zemi neměli pod kontrolou.
Jasně.
Pravdou je, že jsou mimo naše teritoriální vody.
Mimo naši jurisdikci.
Jak jsem řekl, je to jen maličkost.
Kde je Franco?
Co to sakra je?
Giovanni, nečekal jsem tě.
Kdybys řekl, mohli jsme se potkat v kavárně.
Je tu hrozný binec.
- Co je to za dopisy? - To nic…
Žádosti o vzdání se italského občanství, pane, ve prospěch Růžového ostrova.
Ne, to ne. Takhle to nefunguje.
Nestačí jen napsat, a tak zrušit občanství.
Není to předplatné křesťanského časopisu.
Taky je většina těch dopisů napsaná ve špatné italštině!
- Neztrácej… - Kolik jich je?
Asi 300. A volali z německého konzulátu,
že jich dostali asi 100.
Francouzský 30 a americký čtyři.
V Americe jen čtyři, Giovanni. Je jim to fuk.
Měli z toho srandu.
Franco, už toho mám dost.
Ty dopisy, parlamentní interpelace a posudky,
že nemohou dělat, co chtějí.
Posudky?
Musíš to hned napravit,
i kdybys tam měl doplavat se šroubovákem v zubech
a tu debilní plošinu jim rozmontovat.
Franco, známe se už 30 let,
ale ještě nikdy jsi mě neviděl vážně naštvaného.
Chápeš to?
Chápu, Giovanni.
Roso!
Je tady Battistini.
Chce s tebou mluvit.
Zítra má taky pršet.
Musíme co nejdřív zastřešit druhé patro.
A taky musíme zvětšit tuhle stříšku.
Giorgio, posloucháš mě? Přemýšlel jsi o vytápění?
Je to důležité, jinak tu za měsíc zmrzneme.
Musíme najít řešení.
Co myslíš, Rudy?
Já nevím.
Ostrov je na léto.
Ze zkušeností vím, že nalákat hosty na podzim je těžké.
Jak to myslíš, že je to těžké? Tohle je nezávislý stát.
Nemůžeme ukončit sezónu. Máme občany.
A co ty, Franco. Co říkáš?
Jsem v šestém měsíci. Nevím, jak dlouho tu ještě zůstanu.
Co kdyby to byl první rodilý občan? Mluvíme o tom už měsíce.
Porodní bába říkala, že sem nejede. Prý je to nebezpečné.
Tvrdí to jen proto, že se jí sem nechce.
- Neboj. Najdu někoho jiného. - Ty, Pietro?
Jaký máš plány?
No tak, jaký plány může mít Pietro?
No tak, lidi. Buďte pozitivní.
Negativita ničemu nepomůže.
- Co ti nabídli? - Tak ta střecha…
Co jsi říkal?
Co ti nabídli?
Počkat,
jsem jediný, komu nic nenabídli?
- To stačí, Maurizio. - Cože?
Tys o tom věděl a neřekl mi to?
Co ti nabídli?
Jen se vymlouváte, ale co vám nabídli?
To máte ještě odvahu vymýšlet výmluvy? Co vám nabídli?
- Ahoj, mami. - Ahoj.
Nikdy jsem přes den na televizi nekoukal.
Promiň, tati.
Je to moje vina.
Nečekal jsem to.
Co ti nabídli?
Dva kluby
dle vlastního výběru.
Dva kluby.
Všechny ty oběti, abychom ti zaplatili vzdělání,
a ty budeš provozní plážového klubu.
Někdy vždycky přijde čas, kdy nemůžeš odmítnout.
Ne snad?
Tak to tvrdíš.
Řekli, že můj výkon je pod standardem, který společnost očekává.
Nikdy jsem si nevzal ani den volna
a za pět let jsem nebyl nemocný.
Vždycky jsem dělal, co chtěli.
Odmítni to, Giorgio.
I tentokrát odmítni.
Promiňte. Moc se omlouvám.
Promiňte. Co prosím?
Promiňte. Omlouvám se.
Můžete se posunout?
Je to naléhavé. Musím… Promiňte.
Moc se omlouvám.
Děkuju. Promiňte.
Moc se omlouvám. Děkuju.
Co tady děláš?
Hledal jsem tě. Kde jsi byla?
Znáš Carla, mého nastávajícího?
Carlo! Těší mě. Já jsem Giorgio.
Gabriella mi o tobě vyprávěla.
Carlo. Těší mě. Co se děje, zlato?
Nic, neboj.
Poslyš, není to diskotéka.
Žádná diskotéka. Je to opravdový svobodný stát.
Tak opravdový, že na nás teď útočí. A ty mi musíš pomoct.
Dobře. Promiň, zlato. Hned se vrátím.
Jdeme.
- Promiňte, je to naléhavé. - Omluvte nás, prosím. Promiňte.
Neměl jsi psát OSN. Naštval jsi je.
Chtěl jsem dokázat, že jsme svobodný a nezávislý stát.
Ano, zeměpisně svobodný,
ale i mimo teritoriální vody jsou to italští občané.
Když nechtějí, tak ne.
Proto jsme začali vydávat pasy.
O to právě jde, Giorgio. Možná máš pravdu.
Ale nepřiznají to. Byl by to nebezpečný precedens.
No? Kdo mi může pomoct?
Nevím, možná kněz.
No tak! Musí tu být někdo, soudce, úřad…
Nějaký král Šalamoun, který řeší takové případy!
Rada Evropy ve Štrasburku řeší spory mezi státy.
Perfektní, tak jedu.
Kam?
Do Štrasburku.
Giorgio, fyzické osoby do Rady Evropy nemůžou.
Ale já mám stát a pojedu se svým právníkem, s tebou.
Je to tvoje specializace, ne?
Nabízím ti největší dobrodružství života.
Můžeš zachránit nezávislý stát.
Pojedeš?
Giorgio…
ZABAVENÉ VOZIDLO
A tak jsem skončil tady.
To je všechno?
Ano.
Děkuji.
Majore, přijměte jménem italského lidu mé blahopřání.
Nebylo to snadné.
Děkuji vám, pane ministře.
Kolik nás to stálo?
Jsou to čtyři chudáci, pane.
Dali jsme jim bar, jedno povolení, jeden pas a plachetnici.
A co ten, jak se jmenuje, Orlandi?
Maurizio Orlandi.
Je to alkoholik. Jen pije.
Jednat s lidmi jako on nemá cenu.
Dobrá práce, majore.
Proč šeptáte?
Abych neobtěžoval, pane.
Obtěžuje mě, když šeptáte. Co jste mu řekl?
Nic důležitého, pane ministře.
Tváříte se divně. Co vám řekl?
Giorgio Rosa
je v Radě Evropy.
Nic to neznamená, pane.
Je tam na výletě. Rada fyzické osoby nepřijímá.
Rada Evropy ho vyslechla.
Strávil totiž týden ve vstupní hale.
Svolali mimořádnou schůzi a Giorgio Rosa jim popsal, jak to vidí.
Fajn.
Neuvěřitelné. Nevím, jak jste to dokázal.
Váš příběh je neuvěřitelný.
Ať bude výsledek jakýkoli, zapíše se do dějin.
Ani netušíte, co se tu dneska odehrává.
Přetlumočte to.
Založí vám spis a celý případ prošetří.
Rada Evropy bude záležitost vašeho ostrova projednávat.
Tak se zadařilo!
Může někdo zvednout ten telefon?
Takže, Giorgio, neměl byste polevovat.
Měli bychom promluvit s právníky.
Může někdo zvednout ten telefon?
Haló?
Ano.
Pane Tomà?
Je to naléhavé.
Ne, ať nechají vzkaz. Zavolám zpátky.
Je to italský ministr vnitra.
To není pro vás.
Chce mluvit s panem Rosou.
Haló?
Když jsem byl kluk,
měl jsem jednu velkou vášeň.
Rád jsem jezdil na kole.
Dokázal jsem perfektně spojit
svou politickou činnost
s dobrými výsledky v populárních cyklistických závodech.
Pak jsem musel skončit.
V roce 1947 jsem přestal na kole jezdit,
protože…
každičký den
jsem spolu s 551 dalšími chudáky
musel psát
seznam očíslovaných vět,
základ téhle republiky,
která se právě rodila.
Musíš myslet na všechno.
Zvaž všechny proměnné.
Když něco pokazíš, všechno se rozpadne
a ta svoboda, za kterou jsme tak tvrdě bojovali, zmizí.
Když si dneska čtu ty věty,
věřím, že nám přálo štěstí.
A ty nejsi nic víc,
než jen bezcenný zoufalec.
A takový by chtěl narušit náš perfektní systém?
Mluvíte o svobodě, ale vaše svoboda je podmíněná.
Úplná svoboda vás prostě děsí.
Nenávidíte mě ne kvůli tomu, co jsem udělal,
ale protože jsem to mohl udělat.
Jsem mimo teritoriální vody.
Vás se to netýká.
Chováš se jako neohrožený muž,
ale pak se obrátíš na Radu Evropy.
Pokud potřebuješ, aby vás někdo uznal,
nejsi opravdový anarchista.
Postavili jste se čtyřmi idioty 400m2 velkou plošinu
a myslíte si, že je to stát?
Nemáte ani ponětí, co je potřeba k ochraně svobody
40 milionů lidí.
Nebudu se učit od někoho, kdo po 30 letech práce vyhodil muže,
jen aby mě zastrašil.
Udělej něco pro sebe a zmiz odtamtud.
Ušetři si to ponížení. Jsi sám a nemáš naději.
Rada Evropy právě souhlasila, že můj případ prošetří.
Konzultace začnou zítra ráno.
Připrav si právníky, kreténe, protože to právě začíná.
A mě nezastavíš.
Dobře, ty debile.
Založil jsi stát? Já taky.
Víš, jaký je mezi nimi rozdíl?
Já mám arzenál, který dokáže rozcupovat ten tvůj pitomý ostrov na cucky.
Spěchej zpátky do Rimini,
nebo propásneš skvělý ohňostroj!
Musím se vrátit do Rimini.
Rada se sejde za dva dny.
Za dva dny už ostrov možná ani nebude!
Útočná jednotka má 15 minut na přípravu.
Rozkazy budou následovat.
Toto není cvičení.
Opakuji, toto není cvičení.
Útočná jednotka má 15 minut na přípravu.
Toto není cvičení.
Dnešní moderní svatby vždycky končí tím,
že se soška lovce daruje hostům.
Ten, kterého právě držíte,
je perlou sbírky z let 1968 až 1969.
Lovec se psy.
Máme i jednodušší verzi bez psů.
Ta je levnější,
ale je méně elegantní a symbolická.
Co budeme dělat, zlatíčko?
Co je tohle?
Je to stříbrný model Růžového ostrova.
Jen suvenýr, prodáváme je turistům.
Jestli se vám líbí, máme je i z tepaného kovu.
Ahoj, mami.
Spala jsi?
Ano, jasně. Je jedenáct hodin. Promiň.
Ne, nic.
Chtěl jsem jen, že jsem v pohodě.
Jsem na dálnici. Vracím se do Rimini.
Byl jsem ve Francii. Vzpomínáš? Kvůli problému s ostrovem.
Vlastně to jde dobře.
Zítra se sejdou, aby rozho…
Ano, jedl jsem.
Ano, na benzínce jsem měl sendvič.
Ano, mají sendviče.
S různou náplní.
Jsem v pohodě, mami. Jen…
jsem tě chtěl slyšet.
Ne, nebuď ho.
To je dobrý.
Pozdravuj ho.
Pa. Dobrou noc.
Uveze to dva?
Myslím tu loď. Uveze dva lidi?
Loď…
Tahle? Jo, jasně.
Chci říct, že jedu s tebou.
Se mnou?
Dobře.
Volala jsem do Štrasburku. Prý nastal problém.
Máma říkala, že se vracíš. Myslela jsem, že tu budeš. Hodíš sebou?
Jasně… Nechápu, jak…
Pospíšíš si?
- Je mi líto, ale… - Ne, vdávat se nebudu.
Jinak bych tu nebyla. Ale prosím, nenuť mě toho litovat.
Je zvláštní vidět to tu prázdné.
Je vtipné, že i když je to prázdné, nesnáší to tu.
Co myslíš, že udělají?
Já nevím, Giorgio.
Něco, co je podpoří. Něco symbolického.
Díky, že jsi tu se mnou.
Teď to…
nevypadá jako…
diskotéka.
Konečně jsi to uznala!
Trvalo ti to dlouho.
Je pravda, co se říká?
Co se říká?
Že jsi to udělal pro mě.
No, že jsem to udělal pro tebe…
Jestli se opravdu chceme vrátit k původu té myšlenky,
jde o koncept… hledání absolutní svobody,
takže je to…
To je teda symbolické.
Rád vás vidím, admirále. Loď je na své pozici.
Civilisté?
Dva, Giorgio Rosa a neznámá dívka.
Perfektní. Počkáme, až Řím dá povel k útoku.
Tak do toho. Nabijte děla.
Chci být na večeři doma.
Tohle je ten bar. Jak vidíte, už je vybavený.
Pro letošek licenci nemá,
ale v budoucnu by z toho mohla být restaurace.
Tady to podepište,
ať se můžu vrátit na radnici.
Dnes mám dost práce.
Musíte mi říct, jak jste tak rychle získal povolení.
Čeká se celé roky.
Co se to dnes děje?
Prý vyhodí Růžový ostrov do vzduchu.
Podepište to. Musím jít.
Dobré ráno všem. Jsme přímo tady.
Konfrontace italské vlády s takzvaným Růžovým ostrovem…
Zdá se, že se vracíme do doby kubánské krize…
Bude Itálie mít vlastní Zátoku sviní?
Růžový ostrov…
Dále.
„Přímořská vláda.“
Pracovali jsme 20 hodin denně, včetně nedělí,
a tady to vypadá, že jsme se jen slunili na pláži
a cpali špagetami.
Co na to říct, Giovanni.
Pořád si stěžujeme, že země má krátkou paměť.
Tentokrát je to v náš prospěch.
Poslyš, potřebuju jen tvůj podpis.
To má být vtip?
Promiň, ale to já přišel s vtipy na konci funkčního období.
Dokonce před čtyřmi lety, když Aldo rezignoval,
jsme mu poslali vyhlášení války Albánii. Měl jsi vidět jeho výraz.
Byla to legrace.
Giulio brečel smíchy. Koho bombardujeme tentokrát?
Růžový ostrov. Musíme ho zničit.
A jak to chceš udělat? Rakety země-vzduch?
Dal jsem rozkaz připravit loď k útoku. Potřebuju jen tvůj podpis.
Tys nasadil loď z Benátek?
Zbláznil ses?
Giovanni, řekl jsi, ať to vyřeším jakýmikoliv prostředky.
Chtěl jsem, abys vyřešil problém, ne vyhodil ostrov do vzduchu.
A upřímně, víš,
co je nejlepší na odcházející vládě?
Už to není náš problém.
Koneckonců je to jen letní ostrov.
Až v červnu zase otevřou, bude to řešit další vláda.
Koho to teď zajímá?
Giorgio Rosa se obrátil na Radu Evropy.
A oni souhlasili, že to prošetří.
Víš, co to znamená?
Pokud to odsouhlasí, ostrov se stane plnohodnotným státem,
jen kousíček od komunistů.
A já mám podepsat rozkaz k útoku?
Giovanni, jsme jediní, kdo s tím může něco udělat.
Věř mi.
Ostrov obklíčily válečné lodě.
Nic ti neuteče.
Musíme něco udělat.
Kromě pití?
Musíme ho bránit.
Promiň, že tě zklamu, ale Lauru Madreovou nenechají proplout.
Lauru Madreovou ne,
ale jiné lodě ano.
Možná.
Velení, něco se rychle blíží, 36 stupňů východně.
Co to je?
Nevím, spousta malých věcí, malá flotila.
Vodní lyže. Je to soutěž ve vodním lyžování.
- Během vojenské operace? - Mají povolení přístavu.
To je mi fuk! Hned je zastavte!
Zaplatili poplatek před měsíci.
Přístavní úřad peníze nevrátí.
Fajn.
Řekni jim, že zatáčíme!
Neumanne, zatáčíme!
Řím schválil útok, pane.
Perfektní. Zavolej admirála.
Pane? Máme další problém.
Říkal jsem, že soutěž v lyžování je dobrý nápad.
Omlouvám se, příteli. Vážně.
Těší mě. Jsem Neumann.
Těší mě. Gabriella.
Jsem organizátorem této soutěže, jejímž cílem je zabránit útoku.
Příště to zorganizujeme na konec srpna. Je hrozná zima!
Jestli nějaké příště bude.
Neumann je tady!
Promluvím s nimi. S válkou mám zkušenosti.
Promiň, musím se obléct.
Takže naším cílem je zbavit se té hromady šrotu.
Admirále, máme problém.
Počet civilistů na ostrově se zvýšil.
Co tím myslíte? Nejsou to bakterie, aby se množili.
Ta soutěž ve vodním lyžování byla léčka. Jeli na ostrov.
Pane Carrisi,
máte štěstí, že jste tak mladý.
Víte, co by vám udělali na té proklaté cestě do Benghází?
Promiňte, pane.
Zamířit a vystřelit varovné výstřely.
Je to banda slabochů.
Utečou, jakmile ucítí střelný prach.
Ano, pane.
Co budeme dělat?
Co říkáš, Rudy?
Kdo ví.
„Kdo ví“? Vždycky žvaníš o tom, jak jsi byl ve válce.
Nečekal jsem, že namíří děla.
Jen se nás pokoušejí vyděsit.
Na to neskočím.
Vojáci… Všichni jsou stejní.
Vyhrožují, ale koule na stříle…
Admirále, civilisté tam pořád stojí.
Provokují, pane.
Střílejte blíž.
Admirále, to nedoporučuji. Je to risk.
Střílejte blíž.
Asi jsem se spletl. Měli bychom jít. Aspoň jsme to zkusili.
Nikam nejdu.
Rudy má pravdu. Střílejí dělem.
Zůstat tu je sebevražda.
Mysli na to dítě.
Jak to myslíš?
A co „první rodilý občan“?
Pořád tomu věříš?
Byla to blbost, vtip!
Giorgio, já vím, jak vojáci…
Rád jsem tě poznal, Rudy.
Vyšlete útočnou jednotku.
Poslouchej…
té tátovy televize je mi líto.
Promiň.
Nikdy jsem se neomluvil.
To nic. To je fuk.
Důležité je změnit svět.
Nebo to aspoň zkusit.
Rada Evropy prohlásila, že nemůže rozhodnout o konfliktu
mezi italským státem a republikou na Růžovém ostrově,
protože ostrov byl mimo evropské vody,
v podstatě ho tak uznala za nezávislý stát.
Aby se do budoucna něčemu podobnému předešlo,
OSN celosvětově posunula hranice mezinárodních vod
ze 6 na 12 námořních mil.
Do dnešního dne zničení Růžového ostrova
zůstává první a jedinou invazí Italské republiky.
Giorgio a Gabriella spolu strávili zbytek života.
Překlad titulků: Veronika Sochorová