Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
PREMA ISTINITOJ PRIČI
NETFLIX PREDSTAVLJA
STRASBOURG, STUDENI 1968.
G. Gary.
Izvolite?
Tko je onaj bolesni čovjek?
Nije li i jučer bio ovdje?
Ovdje je cijeli tjedan. On je talijanski inženjer.
Je li onaj neobični automobil njegov?
Da, jest.
Očajnički želi da pročitate njegov dosje.
Nisam vas htio gnjaviti.
Jeste li mu rekli da rješavamo sporove između suverenih zemalja?
Kaže da je državni poglavar
i da neće otići dok vam ne da dosje.
Mislim da je pomalo lud i jako uporan.
U redu. Ovako ćemo.
Dajte mi njegov dosje, pravite se da je to velika stvar.
Izvolite dosje koji sam spominjao.
Puno vam hvala.
Pažljivo ću ga pročitati.
Odlično. Puno vam hvala. Doviđenja.
UJEDINJENI NARODI
Gdje je on?
-Tko? -Čovjek koji je kašljao.
-Riješio sam ga se. -Ne!
Dovedite ga u moj ured. Moramo razgovarati. Brže!
G. Rosa, znate li koji je dan i gdje ste?
Deseti studenog, 1968.
U Strasbourgu u Vijeću Europe.
Što Vijeće Europe može napraviti za vas, g. Rosa?
Spasiti moj otok.
-Kupili ste otok? -Ne, napravio sam ga.
Kaže da ga je napravio. Koliko vam je dana trebalo?
Nemojte reći "šest", to bi bila velika slučajnost.
Ne, pa trebalo mi je nekoliko mjeseci.
Vlasnik ste otoka koji ste kreirali?
Ne, nisam ga kreirao. Inženjer sam. Izgradio sam ga.
Zatim…
Možda svijet na otoku…
Trebao bih otići. Ovaj je zbunjen.
Treba mu pomoć, ali ne od nas.
Trebam pomoć Vijeća Europe. Zato sam ovdje.
Smirite se, g. Rosa.
Ne mogu! Dolaze sve uništiti.
Je li ovo otok koji ste izgradili?
Da. Kao što sam rekao, ja sam inženjer.
Doktore, jebi se!
BOLOGNA GODINU DANA PRIJE
Doktore, jebi se!
Dopustite, već smo doktori.
Prošli smo ispit i sad smo inženjeri…
Inženjeru, jebi se!
Koga vraga izvodiš?
Kazna!
Kakva kazna? Govorio sam… Nije pošteno!
Ima pravo. Izazivanje profesionalca…
-Ukrao si mi naočale! -Kazna!
-Kakva kazna? Razgovaram s inženjerom. -Inzistiraju. Ovako, kazna bi mogla biti…
Da on…
Napravi budalu od sebe!
-To nisu pravila… -Napravi budalu!
-Ja nisam izgubio. -Napravi budalu!
U redu, prva djevojka koja uđe, on će s njom razgovarati,
a kad će ona to najmanje očekivati, poljubit će je u usta!
Sranje!
-Bok. -Kako si?
-Lijepo te je vidjeti. -Odmah se vraćam. Da…
-Poljubi je! -Pa…
Danas smo polagali državni ispit.
Poljubac!
-Službeno sam inženjer. -Poljubac!
-Čestitam. -Hvala.
-Poljubac! -Dečki, ništa od toga.
Ne možemo…
Žele da te poljubim jer sam izgubio u igri.
-Jasno. -Nisam čak ni izgubio.
Oni ne prestaju…
Dečki! Ne može!
Dečki, nema smisla…
Tako je, nema smisla da govore…
-To se ne može… -Izgledaš dobro.
I ti isto.
-Stvarno. -Hvala.
Jesi li za piće?
Uglavnom…
Baš je neobično da smo se sreli ovdje…
I nije. Bologna nije velika.
Da, jasno.
Zadnji put kad smo se vidjeli,
viđala si se s onim tipom…
-Carlom. -Carlom, tako je.
Carlo.
-Nije valjda ovdje? -U zadnje vrijeme imamo problema.
Žao mi je.
-Nije istina. -Daj, bilo je jasno da ste…
Da je vaša veza bila malo…
Bila je privremena. Koliko ste bili skupa? Koji mjesec?
-Tri godine. -Tri godine?
To je skoro kao naša veza.
Sviđa li se tvojima?
-Što se dogodilo? -I ti si im bio drag.
-Tvoj me je tata mrzio. Nisi odgovorila. -Možda malo, ali…
Mogao te je i više s obzirom na to da je skoro izgubio vid kad si digao TV u zrak.
-Nisi se ispričao, ni njemu, a ni meni. -Implodirao je. Nisi mi odgovorila.
Prekinuli smo jer je on htio da se oženimo.
-Implodirao? -Znao sam da ima nešto! Brak?
Pažljivo s brakom. On nije pravi.
Kako ti znaš? Ne poznaješ ga. Sad ti ne odgovaraš.
Implodirao je, katodna cijev implodira, a ne eksplodira.
Rekao sam mu da sjedne dalje.
Htio sam da uživa u utakmici. Te tri linije…
-Oprosti. Sad su 23 sata. -Tko gleda utakmicu s linijama?
-Moram ići, sutra imam nastavu. -Čekaj!
Odvest ću te kući.
Otkad ti imaš auto?
Oprosti zbog interijera.
Izradio sam ovaj automobil za ispit.
Mislio sam da je zanimljivo imati nešto praktično. Važniji mi je bio motor.
Da ubrzam stvari, uzeo sam bakine fotelje.
Ona je ionako mrtva.
-Margherita je umrla? -Prije dva mjeseca.
-Nije mogla podnijeti naš prekid. -To je bilo prije tri godine.
Polako je propadala i naposljetku umrla.
-Giorgio… -Zašto smo ono prekinuli?
Biti s tobom bilo je riskantno.
Treba riskirati ako želiš promijeniti svijet.
Ne mijenjaš svijet uklanjanjem linija s TV-a.
-Predivan je, znaš? -Što to?
-Ovaj auto. -Pa hvala!
Čudan je, ali…
Sam si izgradio automobil i on radi. Vozi!
-Nije Diabolikov auto, ali… -Što? Čiji Jaguar?
Pa Dibolikov.
Diabolik, kralj terora.
Pa svi pričaju o tom stripu!
-Nikad nisam čula za to. -Super je!
-Ukratko, riječ je o pametnom lopovu… -Da…
Koji uvijek nosi masku.
-Prate nas. -Da? Dobro, stat ćemo.
Zdravo.
Jasno.
-Dobra večer. -'Večer.
Zašto ovaj automobil nema tablice?
Jer ga nisam kupio, nego izradio.
Automobil nema tablice?
Iskreno, nije mi to palo na pamet.
Kad ste tako duhoviti, iziđite.
Dajte mi vozačku i prometnu.
Salvatore, vidi ima li dosje.
Evo me.
Objasnit ću vam. Svojim sam rukama izradio ovaj automobil.
Jer sam inženjer.
Iz tog istog razloga nemam tablice, vozačku, ni prometnu.
Voziš me bez vozačke?
Da. Pa nisam te prisilio.
-Ti si inzistirala. -Ja?
Inače ne bih vozio auto Bolognom bez tablica, vozačke, polupijan…
-Rekli ste da ste pijani? -Ne, nisam pijan.
Izgubio sam u igri. Zapravo, nisam izgubio…
Salvatore, imaju li ovi dosjee?
Budite pristojni, ja sam odvjetnica.
Tako je. Ona mi je odvjetnica. Stoga, smirimo se.
Nisam ti odvjetnica. Bavim se međunarodnim pravom.
Šteta. Beskorisno međunarodno pravo…
Gospođica nema, ali Rosa ima dosje.
Koji Rosa? Ne, to nije dosje.
Imam zabranu letenja. To je drugo.
Po nalogu suca, rastavio sam dvokrilca.
-Dva sam ljeta radio da otplatim stupove. -Vozio si avion bez tablica?
Jesam, zašto bi za sve trebale tablice?
Hoćemo ih staviti i na guzice pticama koje lete na Glavnom trgu?
Salvatore, auto smeta, pomakni ga i zovi vučnu službu.
Nema potrebe. Salvatore, ja ću.
Ti ćeš ga potrgati, ne znaš ga pokrenuti.
Odmaknite se! Zaplijenili smo vam vozilo.
Zaplijenili? Mora da se šalite. Čekaj!
-Stani! Potrgat ćeš ga! -Odmaknite se.
-Čujete li me? -Potrgat ćeš ga!
-Slušajte me! -Slušam!
-Stanite! -Ne dirajte ga!
-Sve će mi potrgati! -Spustite ruke!
Nije bilo potrebe da dolaziš.
Nisu te trebali buditi. Mogao sam sve sam.
Osudili bi te zbog ponovnog prijestupa.
To su različite stvari!
Ovo je prekršaj na tlu, onaj je bio u zraku.
Zašto bar ne pokušaš, Giorgio?
-Što? -Biti normalan.
Bio bi sretniji. Pogledaj se.
O čemu ti to? Poslušaj se! "Biti normalan"…
Našao sam se s Battistinijem i pokazao mu nacrte automobila.
Bio je zadivljen. Želi te u svome timu.
Ne pokazuj moje stvari drugima. Privatne su.
To je tražena pozicija, budi sretan.
Da, znam, tata, hvala.
Možeš li, molim te, stati? Hoću van.
-Dođi kući. -Hoću izići.
Zaustavi auto i pusti me!
Kamo ćeš sada?
Nacisti su morali odgovarati za zločine
koje su počinili protiv čovječanstva pa su se pozvali na pozitivni zakon,
aludirajući na poznati izraz:
"Samo smo slijedili naredbe."
Drugim riječima: "Slušali smo zakon." Koliko god da je bio brutalan,
to je bio zakon.
Uz takvo izbjegavanje odgovornosti,
suci bi se pozvali na prirodni zakon.
Prirodni zakon je onaj urođeni osjećaj za pravdu
koji postoji u svakome od nas i podsjeća nas da je važnije…
Možeš se pomaknuti?
…prioritizirati pravdu nad pravilima i zakonima.
Jer zakoni se mijenjaju. A pravedno je uvijek pravedno.
Međutim,
ne smijemo zato misliti da zakone treba kršiti,
dapače, to je ključno,
osobito kad je riječ o prometnim zakonima.
Čak su i tablice važne. Dobro.
To je sve za danas.
Vidimo se sljedećeg tjedna. Pročitajte treće poglavlje.
-Profesorice, prošlo je tek deset minuta. -Nije lako shvatiti složene koncepte,
osobito tebi, Nicolini, već si triput pao.
-Ti ideš sa mnom. -Dobro.
Ispričavam se.
Ispričavam se. Pardon.
Znaš li što je ovo?
-Plavi otisci? -Uzeli su mi otiske, Giorgio.
-Moje su već imali. -Meni, shvaćaš?
Pokažem profesorski ispit za šest mjeseci,
ne smijem imati dosje!
Večer nije dobro prošla, došao sam se ispričati.
Nije dobro prošla? Uhapsili su nas!
Dobro, završila je grozno.
Prava tragedija.
Ali… ono prije toga… ne može se ignorirati
-Giorgio, živiš u svome svijetu. -Ne sviđa ti se?
Ne jer to završava uhićenjem.
Živiš u svome svijetu, ali taj svijet nije samo tvoj!
-Nisi ga izgradio poput auta! -Možda bih trebao.
-Što? -Izgraditi svoj svijet.
To je bila metafora.
-Bi li došla? -Ne možeš izgraditi svijet!
-Možda mogu… -Ne možeš!
Nisi genije koji misliš da jesi!
Izrađuješ igračke zbog kojih te hapse.
Gotovo sam to zaboravila na trenutak.
Zbogom, Giorgio.
IMOLA TRI MJESECA POSLIJE
Sekunda i 40.
Sekunda i 40 u četvrtom krugu?
-Jesi li siguran? -Da, gospodine.
Kakve su nam to usrane gume?
Luca, znali smo da je riskantno.
Nije riskantno. Ovo je jebeno samoubojstvo!
Moramo reći Bruni.
Promijenimo strategiju. Gas do daske pa što bude.
U četvrtome krugu?
Ili to, ili ćemo kasniti pola sata.
Hej, idi ovo pokaži Bruni na sedmom je zavoju.
Koga vraga čekaš? Požuri se!
-Koji je ovaj? -On je novi.
-Battistini kaže da je odličan inženjer. -Izgleda kao debil, a ne inženjer.
NAŠE PLATFORME, VAŠA ENERGIJA, TVOJA SLOBODA
Gospodine, kunem se, ne bismo dirali vaš sef.
Angelo, razumijem, ali ovo je treći put ove godine da nedostaje novca,
-a tek je veljača. -Tata, ne brini se.
Pusti mene.
To je…
Nemoguće je opisati… bol
koju ste vi, svojom pohlepom, prouzročili ovoj tvrtki,
ovoj obitelji i ovom pravednom čovjeku.
Čovjeku koji vas je primio u potrebitim vremenima
kad ste vi, puni očaja, stigli ovdje
iz svojih udaljenih i divljih naselja.
Kako ste mu to vratili? Kradete od onoga koji vas hrani.
G. Maurizio,
nema dokaza da smo to bili mi.
Angelo,
kako možeš reći nešto takvo?
U sefu je bilo pet novčanica od 50 000 lira. Sad ih više nema.
Jedini južnjaci ovdje
vas ste dvojica. Ili griješim?
Baš su bezobrazni…
Oni su jedini.
Moram ići
jer moramo voditi tvrtku, iako će to od danas biti teže zbog vas.
-Gradimo platformu. -Gradimo otok.
Shvaćam, ali u obliku platforme.
To je otok!
Htio sam napraviti pravi, od pijeska.
Mjesecima sam tražio kako da to napravim.
No to je nemoguće. Ali…
Sjetio sam se rješenja.
Otok od čelika.
-Čelika! -Čelika…
Možeš li zamisliti? Naš otok gdje možemo raditi što nas je volja.
Gdje možemo živjeti po svojim pravilima.
Neću više morati raditi za tatu?
Ma nikako!
Jer mrzim raditi u brodogradilištu.
Ne mogu podnijeti taj smrad.
Smrdi ulje, gorivo, smrde južnjaci.
Slušaj, možemo li imati i bar?
-Gdje možemo piti koji kurac hoćemo? -Da, naravno.
On ne bi bio glavna atrakcija, ali može.
-Gdje želiš izgraditi otok? -To je najbolja stvar.
Izvan teritorijalnih voda Italije. Gdje nam nitko ništa ne može.
Je li to daleko?
To je gdje želimo da bude. Samo da je šest milja od obale.
Ja sam mislio da bude ovdje, nasuprot Riminija
Savršeno. Odakle krećemo?
Gledat ćemo kako se grade platforme.
I, kako ih grade?
Imaju stupove s ojačanim betonskim temeljima.
-Koliko su veliki temelji? -Ne znam, jako su veliki.
-Što to znači? 90, 150? -Ne znam, nisam mjerio.
Idi ti drugi put.
Hajde, brže, pomozi mi dok netko nije zvao osiguranje.
Da, ponovimo. Uređaj za ubrizgavanje betona pod vodom,
i nekih 30 stupova?
Da, otprilike.
Neka budu tanki 90. Treba nam deset iskusnih radnika.
Čak i ako su to južnjaci, pa nema osiguranja i poreza,
čak ako i izmislimo nešto bez veze i izbacimo ih
te im platimo neku siću… To je i dalje sto milijuna.
A ako se riješimo betona?
To je 80, ali problem je prijevoz.
Za 30 stupova od 90 i šest nautičkih milja treba nam teretni brod.
Da su od drva, plutali bi donde.
Ali moraju biti od čelika.
Rečeno mi je da čelik ne pluta.
Pa…
Ovaj je brod od čelika
i zbog neke čudne magije koju ne razumijem
pluta.
Znači, čelik ne pluta,
osim ako nije šupalj.
Sa šupljim stupovima riješili smo problem prijevoza.
Da, ali kako ćemo izgraditi platformu na njima?
Nisam rekao da će ostati šuplji. Kad dođu na svoje mjesto,
otvorit ćemo jednu stranu i što će se dogoditi?
Ispunit će se vodom
i potonut će na dno.
Izgradit ćemo je na stupovima ispunjenim vodom.
Dat ću ti novac za stupove.
Bez brige, neću ostati gladan zbog 700 000 lira.
Molim, 700 000 lira?
Odakle ti toliko novca?
Obično novac kradem iz očevog sefa.
-Zar neće primijetiti? -Naravno, to je 700 000 lira.
Uvijek okrivim južnjake koji rade za njega.
On ih prijavi ili otpusti, ne znam.
Mislim da smo stigli, isključi motore.
Evo nas.
Ako je moja računica točna,
od ove točke nadalje izvan smo teritorijalnih voda.
Više nismo u Italiji, Maurizio.
U međunarodnim smo vodama.
Ovdje nitko nije glavni.
Nitko nam ne može reći što da radimo,
što da ne radimo i slično, Maurizio.
Slobodni smo!
Maurizio!
Maurizio?
Hej, Maurizio?
Mislim…
-Sad slijedi teži dio. -Da.
Moramo odčepiti stupove. Jedno je kada, drugo otvoreno more.
Zapamti, podigni klizač
i odmakni se što dalje možeš.
-Razumijem. Rekao si mi milijun puta! -Jer je opasno.
Možeš li namirisati slobodu?
Ne baš, Maurizio. Osjetim tek smrad jeftinog likera.
-Pijan si, a tek je osam sati. -Zar si mislio da bih ovo mogao trijezan?
Ne mogu vjerovati.
Inače, to je rakija od breskve.
Shvaćam.
Hajde!
Svaka čast, stari! Budi oprezan!
Sad je sve u tvojim rukama.
Sve je u tvojim rukama!
Zapamti!
Osjećaš li odgovornost?
Ne zaboravi sve korake.
Otvori klizač i odmakni se!
Odmah se odmakni. Dobro?
Jesi li me čuo?
Čuješ li me?
Naravno da ne.
Radi!
Ne, Maurizio!
Zašto me ne slušaš? Rekao sam da se odmah makneš!
Nikad ne sluša! Sve radi po svome! Gle što mu se sad dogodilo!
Sad sam sam na čamcu usred mora! Svaka ti čast!
Radi!
Ovo je najbolji dan moga života! Hoću još jednom, idemo!
Vi ste prevezli stupove,
postavili ste ih na morsko dno i izgradili platformu od 400 metara kvadratnih,
a nitko ništa nije rekao?
Tako je. Bar dok nismo došli s bušilicom.
Bušilicom?
Da.
Tražili smo pitku vodu.
Nezavisni otok treba imati svoj izvor vode.
Morali smo bušiti.
Možemo li isključiti bušilicu?
Prošla su tri dana, izluđuje me.
Maurizio, voda je ključna!
Ako te brinu troškovi bušenja,
moramo bolje razraditi troškove.
To uključuje i radnike, sve!
Ma daj! Pa nećemo im platiti!
Zapravo su nam zahvalni.
Trebali su u zatvor. Ukrali su milijune mome ocu.
Nisi li to bio ti?
Ne prema tužitelji u Riminiju.
Tako je.
Kako je naporna. Isključi je samo na tren.
Ne postoji prekidač. Nije ti to toster.
Obalna straža…
neidentificiranom otoku,
morate nam se predstaviti i odmah prestati sa svim aktivnostima.
-Ne, ne možemo tek tako. Nemamo prekidač! -Posljednje upozorenje!
Ilegalna uporaba javnih radiovalova
kazneno je djelo za koje vas možemo kazniti ako vas ulovimo.
-Javnih radiovalova? -Ne shvaća. Pusti mene.
Ovo nije toster da ima prekidač. Također, u međunarodnim smo vodama.
I mi nismo nikakav radio, nismo!
Ne… Valjda misli da je bušilica antena.
Ne prenosimo signale. Ovo je samo bušilica.
Tražimo vodu!
-Tražimo vodu. -Je li rekao da traže vodu?
Je li shvatio?
Kako to misle?
Zašto tražite vodu usred mora?
Zato što…
Stvaramo nezavisnu državu.
Nezavisnu državu s radijem ili bez njega?
Bez radija!
Državu bez radija!
Super!
Hvala na suradnji. Ugodan dan.
I vama!
-Hoćeš li još vode? -Neću, hvala.
Idemo, vratit ćemo južnjake na kopno.
Znaš što?
Mislim da ću ostati.
-Gdje? -Ovdje, na otoku.
Imamo sve.
Imamo vodu, kavu. Sve.
Još je i divan dan.
-Provest ću prvu noć ovdje. -Jesi li siguran?
Zašto smo izgradili otok ako nećemo biti na njemu? Siguran sam.
Uglavnom…
Predivan je.
Kvragu, ovo je nevjerojatno.
Hvala, Maurizio.
Hvala.
Nego, bolje je da se ne grlimo pred južnjacima.
Može?
Naravno, imaš pravo, oprosti.
Hej!
Što je to?
Ovo je slobodan i nezavisan otok! Imamo čak i pitku vodu!
Dobro, reći ćeš mi poslije! Pomozi mi da se uspnem!
Pietro Bernardini.
Službeno je zavarivač.
Živio je na svome brodu mjesecima
te je postao prvi stanovnik otoka.
-Prvi je stanovnik zbilja bio brodolomac? -Da.
Čini se da postoji još jedan stanovnik. Nijemac, apatrid,
koji se zove…
Koji se zove…
Neumann.
Wolfgang Rudy Neumann.
Točno.
Wolfgang Rudy Neumann.
Prema legendi, 1934. g.,
Neumanna su natjerali u vojsku, poslan je u Rimini na Gotsku liniju.
Čim je vidio plažu, znao je što želi od života.
Bez puno razmišljanja, pobjegao je iz kampa
i tražio dozvolu za klub na plaži.
Tako je nastala
legenda o Wolfgangu Rudyju Neumannu,
najvećem PR-ovcu rivijere u Emiliji-Romagni.
Rudy! Dođi!
Nakon rata, osuđen je za dezerterstvo
i izgubio je njemačko državljanstvo.
Da, Peppe?
Jesam li ti rekao čime mi se otac bavio?
-Ne, nisi, Peppe. -Uzgajao je bizone.
Znaš kako bizoni smrde?
-Kao krave? -Kao govno.
Bio sam na zahodu i ganulo me.
Podsjetilo me na čitavo djetinjstvo.
Koliko ti puta moram reći da provjeriš svakih 20 minuta
i da ukloniš višak govana s poda, zidova, iz umivaonika i sa zahodskih daski?
Zašto ja to moram?
Tko dovodi sve ove ljude koji seru?
To ja radim, dovodim ih u klubove. Za to me plaćaš.
Ne, plaćam te jer sam dobročinitelj.
Ako ti se ne sviđa, zašto ne otvoriš svoj klub?
-Znaš zašto. Dozvole daju samo Talijanima. -Pa otvori ga u Njemačkoj.
Nisam više Nijemac.
Onda, stari, kreni.
Jesi li čuo da grade otok blizu Riminija?
Grade otok?
Da, neki luđak iz Bologne. Apsurdno.
Što planiraju s tim?
Izvan je teritorijalnih voda, navodno mogu što žele.
Tamo se može super zabavljati.
Pljesak za najboljeg PR stručnjaka, Rudyja Neumanna!
-Znači, sami ste ovo izgradili? -Jesmo.
Zašto, pobogu?
Iz istog razloga zašto si pas liže jaja.
Ne shvaćam.
Jer mu se može.
Što to znači?
Pas si liže jaja jer mu se može.
Mi smo inženjeri i htjeli smo izgraditi otok
-moglo nam se pa smo ga i izgradili. -Da.
Ne shvaćam ovo s jajima, ližete si jaja…
Ne, ne ližemo si jaja.
To se tako kaže. Htjeli smo stvoriti svoj svijet
gdje bismo bili slobodni i to smo napravili.
Je li ono neki golać koji se brije?
Da, Pietro. Živi ovdje.
Na otoku?
Da, on je brodolomac. Ne govori puno, ali…
Mogu nabrojiti samo tri stvari: polunapušteni otok,
nešto pitke vode i goli brodolomac.
-To je malo za novi, slobodni svijet. -I ja mogu nabrojiti tri stvari:
njemački dezerter, nepoznati PR-ovac i…
Evo, treće se ne mogu ni sjetiti. Ovaj nas kritizira…
-To se ne radi. Ne moramo pustiti svakoga. -Baš takve i trebamo pustiti.
Brodolomce, dezertere…
Ovdje nikoga nije briga tko si i odakle si.
To kaže, a ovo je napravio radi cure.
-Nisam. -Jesi.
Ima li ovo mjesto ime?
IZLET BRODOM NA NOVI ČELIČNI OTOK
POLAZAK SVAKOGA JUTRA U 10.30, POVRATAK U 17.45 H
Sve se promijenilo s Rudyjem Neumannom.
Uspjeh je bio nevjerojatan i instantan.
Glasine o slobodnoj i nezavisnoj državi brzo su se proširile,
prvo rivijerom Emilije-Romagne, a zatim i ostatkom Italije.
Počeli su dolaziti ljudi iz cijele Europe da sami vide to pravo čudo.
Tajming je bio savršen.
To je bila povijesna godina.
Svi je pamte po zadnje dvije brojke,
šestici i osmici.
Nismo znali puno o neredima u Francuskoj u svibnju '68., osim da su bili na ulici
i da je Pariz gorio radi boljeg svijeta.
Mi smo si sami izgradili "bolji svijet".
Danas, prvoga svibnja 1968. g., 500 m od teritorijalnih voda,
nezavisni od svega, stvaramo povijest!
Ovdje ste uistinu slobodni!
Dobro došli na Ružin otok!
Treba nam jezik.
Kako to misliš?
Ljudi dolaze iz cijele Europe. Trebamo službeni jezik, a da nije talijanski
i da nije ničiji službeni jezik, slobodan, dostupan i međunarodan.
Nažalost, takav jezik ne postoji.
Mislim da postoji.
RUŽIN OTOK
U RIMINIJU OTKRIVEN MISTERIJ OTOKA
U medijima smo bili važniji od nacionalne politike,
studentskih prosvjeda, čak i Vijetnamskog rata.
RUŽIN OTOK RUDY NEUMANN NOVI PR STRUČNJAK
Jebemu.
Odlaziš?
Da, trudna sam.
Trudna? U kojem smislu?
Bože, kako ću reći mami?
Nije tvoje, idiote. Upoznali smo se sinoć.
Evo.
-Pietro, kupio si samo Cynar? -Ljudi vole to piće.
Ne sumnjam u to, ali neće htjeti piti samo njega.
Možete li se požuriti? Danas se očekuje velika gužva.
-Kakva je situacija? -Imamo samo Cynar.
-Mislim da ga ljudi zbilja vole. -Maurizio, trebali ste skupa u kupnju.
Ja sam samo rubno na projektu.
Molim te, nemojmo opet o imenu.
Moramo. Bilo je predivno i elegantno.
"Otok Maurizija i Giorgija" nije predivno i elegantno.
Bilo je. Neka cura zuri u tebe.
O, Bože.
Neka joj netko kaže da sam poginuo u Vijetnamu.
-Bok! -Bok. Lijepo te je vidjeti!
-Trudna sam. -Imam potvrdu iz vojske o sterilizaciji…
Nisam sigurna da je tvoje.
-Kako to misliš? -Nekoliko je opcija.
To nije lijepo. Djevojka ne bi trebala govoriti…
Čula sam da je ovdje super sve osim bara.
Treba mi posao. A vama treba barmenica.
-Diži se. -Molim?
Hajde, ustaj.
Ovako, ovdje je sve gore i gore.
Nijemac popisuje sudionike za utrku iz skijanja na vodi.
Je li to normalno? To je naša velika ideja?
Jer ako govorimo o slobodnom svijetu, imam drugu ideju.
-Koju? -Veliki turnir u pokeru.
-Kockanje? -Ne, igramo u pića.
U žestice. Ako izgubiš, piješ,
ako pobijediš, piješ… ako tko želi igrati za novac,
ne možemo ih odbiti. Ali to nije bitno, glavno da se slažemo.
Idem dok nije opelješio sve ljude.
Razgovarat ćemo poslije. Maurizio!
Hej!
To čine nešto češće.
Bacaju odjeću, košulje, kravate, sve.
Ne znam zašto, ali mnogi to čine.
Je li ti ono djevojka?
-Tko? -Ona ondje… barmenica.
Ma daj! Trudna je.
-Dijete je tvoje? -Što? Moje? Ne zna čije je.
Nije ju briga. Tvrdi da je puno mogućnosti.
Ona simbolizira ovo mjesto, mlada, slobodoumna, trudna cura.
Na kopnu ne bi pronašla posao, ali ovdje…
Drago mi je što te vidim.
Znao sam da ćeš doći.
-Svi govore o ovome u Riminiju. -Da vidiš otok po noći, svidio bi ti se.
Hoćeš li prenoćiti ovdje?
Uskoro se udajem, Giorgio.
Udaješ?
Ma daj! Pa ti se ne želiš udati.
Pripadaš ovome svijetu više od ikoga.
Nisam sigurna da je ovo pravi svijet.
Ovo je diskoteka, klub na plaži.
Ovo nije diskoteka, već nezavisna država…
Slobodna.
Imamo čak i pitku vodu.
Imamo službeni jezik.
Dobro. Vidim ljude kako plešu i piju, slatku barmenicu
i sve izgleda kao diskoteka, samo to. S imenom na esperantu.
To ti se čini.
Dobro. Giorgio, žao mi je, ali… Moram ići.
Čuvaj se.
Znaš li koliko je teško dovesti sve ove ljude ovdje?
Ne, znaš zašto? Jer to nije teško!
Teško je bilo izgraditi otok.
Dok smo ga gradili, čistio si zahode.
Ja sam bio PR stručnjak!
Dao sam otkaz jer su dva klinca izgradila otok u moru
i nisu znala što s njim. Sad je san snova!
Naš san, ne tvoj! Zapamti to!
Nećeš napraviti ilegalnu kockarnicu!
Ništa nije ilegalno ovdje! Shvati to!
Skijanje na vodi je za bogataše, to mogu bilo gdje.
-Poker mogu kartati samo ovdje. -Jer je ilegalan na kopnu!
Točno, ali ne i ovdje. Zato smo izgradili otok.
Giorgio, podrži me.
Izgradili smo diskoteku.
Molim?
Izgradili smo slobodni svijet, sretni otok…
Ali čemu ovo služi… ako nas ne prepoznaju kao nezavisnu državu?
Tko točno?
Italija, Europa, druge države, tko drugi?
Ne slažem se. Koga briga priznaju li nas?
Da smo htjeli državu, imali bismo pravila, to nećemo.
Ako nas ne prepoznaju, bit ćemo diskoteka usred mora.
Imamo sve, novac, markice,
imamo poštu.
Jedino što nedostaje je…
Vlada.
Ali mi smo vlada.
Ja sam predsjednik.
Franca je ministrica gospodarstva.
-Pietro je ministar obrane i nadzora. -Ministarstvo nadzora?
S razlogom sam rekao "obrane i nadzora".
Ti nadzireš. Rudy, ministar vanjskih poslova, Maurizio, državni tajnik.
-To nije dobra ideja. -Ima pravo. Naljutit će ih.
Pa?
Ja bih bila ministrica.
Pitam se kako će ljudi reagirati. Obično nosim loše vijesti.
Kako ćemo to napraviti?
SJEDIŠTE UJEDINJENIH NARODA
RIM
TALIJANSKI PARLAMENT
Ideja je povećati i strateški premjestiti
vojne kamione na ključna mjesta
da bismo poslali snažnu poruku,
koristeći ljeto da povratimo kontrolu nad okupiranim sveučilištima,
-što su gotovo sva, osim jednog. -Koje je to, Luigi?
Opet s vojnim vozilima?
Znam, Giovanni, ali ako si zamijetio, studenti
koji su išli na nastavu i poštivali profesore
odjednom su se pretvorili u ljutitu i nasilnu rulju.
Za to su krivi onečišćenje,
pretjerani unos proteina i televizija.
Sinoć sam gledao TV, samo prikazuju otkidanje udova,
čudovišta i kopulaciju.
I to na glavom programu! Je li to normalno?
-Mora da si gledao Odiseju. -Odiseju?
Ne znam, zaspao sam na polovici.
Dobro, onda…
nastavimo s tim postajama. Ako je to sve, nastavljamo u četvrtak.
Hvala.
Možda, Giovanni, kad smo kod mladih…
Jedna stvar…
-Dobro, nema veze. To ćemo idući put. -Ne, reci mi, Franco.
Idući put, ne brini se, nije važno.
Baš zato, reci nam pa da možemo na ručak.
Nije ništa…
Dogodilo se to da…
Jedan čovjek s prijateljima
u Riminiju…
Ma ništa…
Petsto metara izvan teritorijalnih voda,
na pučini nasuprot Riminija,
što je napravio? Izgradio je otok
i proglasio je nezavisnost.
Ne shvaćam. Ponovi.
Nije tako bitno. Rekao sam ti. Zapravo, dok sam ti govorio,
kad sam čuo samog sebe, shvatio sam
da to zvuči ozbiljnije nego što jest.
Neki dečki u Riminiju, 500 m izvan teritorijalnih voda
izgradili su otok i proglasili su nezavisnost.
Nezavisnost od koga?
Italije, mislim, od svih. Nezavisni su…
Otok… Doduše, koliko shvaćam, izgradili su platformu.
Koliko shvaćaš?
-Molim te, ne radimo od muhe slona. -Kako su izgradili platformu?
-Ne znam. -Koliko im je trebalo?
-Giovanni… -Koliko?
Ne znam. Onoliko koliko treba za takvo što.
Zašto tek sad saznajemo za to?
Jer lokalne vlasti smatraju da je to izvan teritorijalnih voda
pa da nije njihova…
Oprosti,
-ali kako si ti saznao? -Pa…
To je možda jedini detalj koji ovaj naizgled nevažan događaj čini ozbiljnijim
jer nam je to javio…
Zvali su nas iz UN-a.
-UN nas je zvao? -Zato ništa nisam htio reći.
Radimo iz muhe slona, to je obična psina…
Franco, oprosti, zvao nas je UN, a tebi je to psina?
Koga imamo u UN-u?
-Randellija. -Randelli je umro lani!
Kako se zove službenik koji te zvao?
Mislim da to nije bio službenik.
-Dobro, možda je bio tajnik. -Tajnik, da, mislim…
Nije neki tajnik, nego…
Glavni tajnik Ujedinjenih naroda.
-Kad se to dogodilo? -Prije dva dana.
Koga si vraga radio dva dana?
-Odmah sam poslao dva najbolja agenta. -Dobro. Gdje je izvještaj?
Nisu nam se javili…
već 40 sati.
Prema zakonu, za osam sati moramo poslati telegram obitelji.
-Predsjedniče! -Dobro jutro, gospodo. Dakle…
-Reci da ste ih našli. -Na telefonu su.
-Živi su. -Rekao bih da jesu.
Požalit će što jesu.
Agente, nadam se da imate dobro objašnjenje za sramotno ponašanje.
-Prevario sam ženu! -Agente, saberite se!
Situacija se pogoršala.
Molim vas, nemojte joj reći. Ludo je volim!
-Čekaj! -Ministre, ovdje agent Piazza.
Glavni prioritet otočana običaj je dodavanja voća u vino.
-Vino zatim popiju, a voće pojedu. -Agente Piazza, to je sangria.
To u Španjolskoj čine godinama.
Agente Piazza, siguran sam
da pijani razgovarate s talijanskim ministrom.
-To je ministar. -Da ste se vratili s izvještajem
koji će sadržavati sve detalje! Inače idete na vojni sud
i bit ćete optuženi za veleizdaju.
Nakon vanjskih poslova slijede lakše teme. Odnosno, lakše teme u vanjskim poslovima.
Ovo je bio savršen uvod
u temu glavne atrakcije uz obalu Riminija: Ružin otok.
Osnivač, Giorgio Rosa, govori o utopiji i slobodi.
Ali što se skriva na otoku?
Droga? Moralna dekadencija?
Kockanje?
Razgovaramo s Francom Restivom, ministrom unutarnjih poslova.
Takozvani Ružin otok
ne može i ne smije se smatrati nezavisnom državom.
Je li istina da je UN pokrenuo istragu jer postoje temelji za nezavisnost?
Ne. Ta nas se istraga ne tiče.
Italija neće tolerirati platformu
na kojoj nema zakona i garancije sigurnosti građana.
Možda su u međunarodnim vodama, ali Talijani su
i njihova nam je sigurnost najveća briga.
-Što je ovo? -Zahtjevi za državljanstvo.
Ministar nas je proslavio, nenamjerno.
-Zahtjevi stižu iz cijeloga svijeta. -Sad svi znaju tko smo.
Žele postati državljani Ružinog otoka.
-Blagoslovio Bog predsjednika! -Ustaj.
-Nevjerojatan si! -Hvala.
Što ima, kako ste?
Oprostite što kasnim.
Predsjednik?
Tata, on je hipi. Oni su ekstravagantni.
-Jeste li naručili? -Čekali smo tebe.
Dobro, evo me. Konobar?
Što danas imate svježe?
Današnji uobičajeni ulov
i sjajnog jastoga koji se može dobro spremiti.
-Onda? Hoćemo svi jastoga? -Pola porcije taglioliniija.
Tata, pola porcije taglioglinija?
Da, pola porcije tagliolinija.
-Ne brini se za novac, moji ste gosti. -Pola porcije…
Dajte mu pola porcije.
-Dva jastoga i pola porcije tagliolinija. -U redu, hvala.
-Hvala. Odlično izgledaš, mama. -Hvala.
Je li legalan?
Taj novac koji zarađuješ.
Kako to misliš, tata?
Nezavisna smo država, UN samo što nas nije priznao,
-sami odlučujemo što je legalno. -Nitko to sam ne odlučuje.
Tata, ne radimo ništa krivo. Ne vjeruj svemu u novinama.
Dođite nakon ručka. To je samo 20 minuta brodom.
Možemo ići skupa. Vidjet ćete što radimo.
Patentirao sam teleskopski sustav stupova da izgradim otok, znaš?
Tebi bi se svidio.
Hoćete li doći?
Mama ti spava nakon ručka, bolje ne.
Dobro.
Neki drugi put.
Gdje su ti starci?
Mama spava nakon ručka.
Ne shvaćaj to osobno.
Teško im je shvatiti što radimo.
G. Rosa, zar ne?
-Baš idemo, žuri nam se. -Da, ja sam.
Imamo predstavnika za vanjske poslove za ovo.
G. Rosa, moramo razgovarati.
-Kažem vam da imamo predstavnika… -U redu je.
Idemo. Čekaj me kod broda, odmah se vraćam.
G. Rosa, znate li tko smo mi?
-Pogrebna služba? -Agenti tajne službe.
Znam, šalio sam se.
-Jesmo li se već sreli? -Ja sam proveo 40 h na otoku.
-Sjećam se, izgubio si mali prst. -Ne baš.
Nisam se kladio u mali prst.
Sjećam se te partije!
Prekinite sve aktivnosti na otoku, odmah.
Koje aktivnosti?
Prema izvještaju, bar vodi maloljetnica
i kartate se.
Pa?
Ne kartaju li se ona gospoda?
-Zašto mi ne možemo? -Ovo se događa pod budnim okom vlasti.
-Shvaćam, radi se o "budnome oku". -Slušaj.
Ono što pokušavamo reći jest da cijenimo tvoj sociološki eksperiment,
ali kao i sa svim eksperimentima, dosta je.
Čega je dosta?
Dozvole za klubove obnavljaju se krajem mjeseca.
Bojnik ima ovlast za to.
Vidiš li aktovku?
Unutra su papiri koji tebi,
koji ovdje sjediš i hladiš jaja,
omogućavaju da dobiješ dva kluba po izboru.
Osigurao bi se za tri generacije.
I sam si rekao. Ovdje se rade iste stvari.
-Bar, kartanje, sve, ali ovdje. -U čemu je razlika?
Samo u tome da ćemo ti dati dozvole.
Možeš reći: "Ondje ne plaćam poreze."
Misliš li da ih ovdje itko plaća? Daj, Giorgio.
Koji kurac?
Ovo je ozbiljna stvar!
Pokušavam ti spasiti jebeni otok!
Molim vas za malo pozornosti! Predsjedniče, mogu li im reći?
-Kako želiš. -Kao što znate, večeras je otok samo naš.
Imamo izvanredan sastanak vijeća, a ja imam i izvanredne vijesti za vas.
Naš predsjednik Giorgio Rosa napokon je pristao
i od sutra otok napokon može odobriti državljanstvo svim kandidatima.
Ne, zašto plješćete? To nisu vijesti. Dosta!
To nisu vijesti, to je samo službena obavijest.
Vijesti su da smo otisnuli prvu putovnicu
i dogovorili smo se da ćemo je dati
onome od nas koji je nikad nije imao… Rudy, ovo je za tebe.
Ovo zaslužuje pljesak. Hajde!
-Bravo, Neumanne! -Daj da te zagrlim.
-Rudy! -Bravo!
Nadamo se da će se s povećanjem vojske
situacija smiriti.
Nadamo se preuzeti kontrolu nad sveučilištima jer ostalo je samo jedno.
Znam. Ovo su teška vremena.
Ne brini se, sjajno ti ide.
Mi smo ovdje svi zadovoljni.
-Hvala, Emanuele. -U redu, Giovanni,
vidimo se za dva tjedna, po običaju.
-Naravno. -Malo se odmori.
Sav si blijed.
Dobro bi mi došao odmor.
Oprosti, Giovanni, kad si već tu, htio bih spomenuti jednu sitnicu.
-Može. -Na naslovnicama je tabloida.
RUŽIN OTOK MALA DRŽAVA UZ OBALU RIMINIJA
Emanuele, radimo na tome.
Siguran sam, ali vremena su se promijenila.
Prije sam mogao filtrirati vijesti,
ali sad Sveti Otac želi vijesti iz prve ruke.
Odmah ujutro čita novine.
Uspio sam ove novine ukloniti iz hrpe,
ali da je vidio ovo, bilo bi sranja.
Giovanni, ovo je gola guzica.
Shvaćaš? Gola guzica je u novinama.
Reci mi, zar je ovo normalno?
Naravno da nije, ali, Emanuele,
ne želimo započeti istragu o guzici.
Nije riječ o guzici, koja je lijepih proporcija,
već o onome što ona predstavlja. To je guzica na otoku, koliko shvaćam,
gdje rade što ih je volja. Shvaćaš? Guzica i sve što ih je volja.
Giovanni, možeš li s guzicom što te je volja?
Ne. Ja ću ti reći. Ne možeš.
Inače bi ova zemlja bila izvan kontrole.
Jasno.
Iskreno, izvan su naših teritorijalnih voda.
I izvan naših zakona.
Kao što sam rekao, sitnica.
Gdje je Franco?
Koji kurac je ovo?
Giovanni, dragi,
nisam te očekivao. Mogli smo se naći u kafići.
Ovdje je nered.
-Što su ovo jebena pisma? -Ništa…
Zahtjevi za odricanje od talijanskog državljanstva radi Ružinog otoka.
Ne, nije tako. Mislim, ne može to tako.
Ne možeš tražiti odricanje od državljanstva.
Pa nije to pretplata na časopis.
-Većina je na tako lošem talijanskom… -Koliko ih ima?
Barem 300. Njemački je konzulat primio oko stotinu,
Francuski 30, a Američki četiri.
Samo četiri, Amerikance nije briga.
-Podbacili su. -Franco, dosta mi je ovih sranja.
Pisma, parlamentarna ispitivanja,
guzice koje mogu što ih je volja.
Koje guzice?
Moraš ovo odmah riješiti,
makar i plivao ondje s odvijačem u ustima
da bi rastavio platformu komad po komad!
Franco, poznajemo se 30 g.,
ali nikad me nisi vidio istinski bijesnog.
Reci da si me shvatio.
Shvatio sam, Giovanni.
Rosa!
Stigao je Battistini. Želi razgovarati s tobom.
Ništa, i sutra će kišiti.
Moramo čim prije početi graditi krov na katu.
Zatim moramo povećati nadstrešnicu.
Giorgio, slušaš li? Jesi li razmislio o grijanju?
Važno je, smrznut ćemo se za mjesec dana.
-Moramo pronaći rješenje. -Rudy… Što ti misliš?
Pa… Ne znam, ljudi.
Otok je ljetno mjesto.
Iz mog iskustva, tijekom jeseni nema gostiju.
Kako to misliš? Nezavisna smo država!
Ne možemo zatvoriti za sezonu. Imamo državljanine.
Franca, što kažeš?
U šestom sam mjesecu. Ne znam koliko mogu ostati.
Što je s državljaninom od rođenja? Planirali smo to.
Babica je rekla da neće doći, previše je opasno.
To ti je rekla jer joj se ne da doći.
-Bez brige, ja ću pronaći nekoga. -Pietro? Koji su tvoji planovi?
Daj, kakve bi on imao planove?
Dajte! Budimo malo pozitivni!
Nije dobro biti negativan.
-Što su vam ponudili? -Krov…
Što si rekao?
Što su vam ponudili?
Samo tren, zar sam ja jedini kojemu ništa nisu ponudili?
-Dosta, Maurizio? -Ma što "dosta"?
Znali ste i niste mi rekli?
Što su vam ponudili?
Izvlačiš se na bebu, ali što su ti ponudili?
Još se usuđujete izmišljati. Što su vam ponudili? Recite.
-Bok, mama. -Bok.
Nikad nisam gledao dnevni program.
Žao mi je, tata.
Ja sam kriv. Nisam mislio da će ići tako daleko.
Što su ti ponudili?
Dva kluba na plaži,
po mom izboru.
Dva kluba na plaži.
Toliko smo se žrtvovali za tvoje obrazovanje
da bi ti sad vodio klubove na plaži.
Uvijek dođe trenutak kad moraš reći "da".
Zar ne?
Tako ti kažeš.
Rekli su da je moja izvedba ispod standarda tvrtke.
Nikad nisam uzeo slobodan dan,
nisam bio na bolovanju pet godina.
Uvijek sam radio što su mi rekli.
Odbij, Giorgio.
Ovoga puta reci "ne".
Oprostite. Ispričavam se.
Pardon. Oprostite.
Oprosti. Ispričavam se.
Možete se pomaknuti?
Možete li se pomaknuti? Hitno je. Moram… Pardon.
Zbilja, oprostite.
Hvala. Ispričavam se.
Zbilja mi je žao. Hvala.
Što radiš ovdje?
Tražim te dva dana. Gdje si bila?
Poznaješ li Carla, moga zaručnika?
Carlo! Drago mi je, Giorgio.
Gabriella mi je rekla sve o tebi.
Drago mi je. Što je, dušo?
Nije ništa, ne brini se.
Slušaj, ono nije diskoteka.
Nije diskoteka, prava je i slobodna država.
Toliko prava da nas napadaju. Trebaš mi kao odvjetnica.
Dobro. Oprosti, odmah se vraćam. Idemo.
-Oprostite, hitno je. -Ispričajte nas. Pardon.
-Nisi trebao pisati UN-u. Razljutio si ih. -Htio sam dokazati da smo nezavisni.
Slobodni ste, ali državljanstvo vrijedi i izvan teritorijalnih voda.
Ljudi ga se mogu odreći.
Zato sad izdajemo i putovnice.
O tomu se i radi. Mogao bi imati pravo, ali oni to nikad ne bi priznali
-jer bi to postao opasan presedan. -Onda, tko mi može pomoći?
Ne znam, možda svećenik.
Mora postojati sudac ili agencija, kralj Salomon koji se bavi ovime!
Vijeće Europe u Strasbourgu rješava sporove između država.
-Savršeno, idemo. -Kamo?
U Strasbourg!
Privatni građani ne mogu u Vijeće Europe.
Ali imam državu i idem s odvjetnicom.
To je tvoje polje, zar ne?
Nudim ti najveću životnu avanturu. Priliku da spasiš nezavisnu državu.
Ideš li ili ne?
Giorgio…
ZAPLIJENJENO VOZILO
I tako sam završio ovdje.
Je li to sve?
Da.
Hvala.
Bojniče, čestitam vam u ime talijanskog naroda.
-To nije bio lak zadatak. -Hvala, ministre.
Koliko nas je to stajalo?
Riječ je o četiri jadne duše. Dali smo im bar, dozvolu za klub, putovnicu
i jednu jedrilicu.
A što je s onim Orlandijem?
Maurizio Orlandi.
On je alkoholičar. Samo pije.
Nema smisla razgovarati s takvima.
Bravo, bojniče.
Zašto šapćete?
Da vas ne bismo ometali.
-Smeta me što šapćete. Što si mu rekao? -Ništa važno, ministre.
Ne… Napravio si čudan izraz lica. Što ti je rekao?
Giorgio Rosa otišao je u Vijeće Europe.
To ništa ne znači, gospodine. Razgledava. Oni ne primaju privatne građane.
Vijeće Europe ga je primilo nakon što je čekao u predvorju sedam dana.
Sazvali su hitan sastanak i ispričao im je svoju verziju.
Dobro.
Nevjerojatno! Ne znam kako si to napravio.
Ispričao si nevjerojatnu priču.
Neovisno o ishodu, ovo će ući u povijest.
Nemaš pojma što će se danas dogoditi. Prevedi mu.
Otvorit će dosje i istražit će slučaj. Hajde.
Znači, Vijeće Europe razmotrit će slučaj.
Dobro je prošlo?
Neka se netko javi na telefon!
Giorgio, ne smiješ se opustiti.
Možda da razgovaramo s pravnim stručnjacima. Neka se netko javi!
Halo?
Da. U redu.
G. Tomà?
Hitno je.
Neka ostave poruku, nazvat ću ih.
Zove talijanski ministar unutarnjih poslova.
Nije za vas. Želi razgovarati s g. Rosom.
Halo?
Kad sam bio dječak,
imao sam jednu veliku strast, volio sam voziti bicikl.
Savršeno sam kombinirao
političke aktivnosti i dobre rezultate na popularnim lokalnim utrkama.
Onda sam, iznenada, morao odustati.
Prestao sam voziti bicikl 1947. g. jer…
svakog Božjeg dana
ja i još drugih 551 idiota
morali smo pisati
niz numeriranih rečenica
koje su postale temelj Republike koja se rađala.
Treba misliti na sve.
Treba promisliti o svim varijablama.
Ako pogriješiš u jednoj, sve se raspada
i sloboda za koju smo se toliko borili nestaje.
Čitajući te rečenice danas,
vjerujem da smo dobro procijenili.
A ti,
koji si ništa doli bezvrijedno smeće,
htio bi biti izuzetak od te savršene računice?
Toliko govorite o slobodi, ali vaša je uvjetovana.
Potpuna vas sloboda plaši.
Ne mrzite me zbog onoga što sam napravio, već zbog onoga što bih mogao.
Ja sam izvan teritorijalnih voda.
Otok vas se ne tiče.
Ponašaš se kao frajer, ali onda pišeš njima
i ideš u Vijeće Europe.
Rekao bih da onda nisi pravi anarhist,
ako ti treba priznanje od nekoga.
Izgradio si platformu od 400 metara kvadratnih
s četiri idiota i misliš da je to država?
Ali nemaš pojma što je potrebno za zaštitu slobode
četrdeset milijuna ljudi.
Neće mi pametovati netko tko je dao otkaz čovjeku nakon 30 g. da me zastraši.
Napravi si uslugu i idi odande.
Poštedi se poniženja. Sam si i beznadan.
Vijeće Europe pristalo je ispitati slučaj,
konzultacije počinju sutra ujutro.
Pripremi odvjetnike, šupčino, ova priča tek kreće.
-Ne možeš me zaustaviti. -Dobro, kretenčino.
Jesi li osnovao državu? I ja sam.
Ali znaš u čemu se one razlikuju?
Ja imam arsenal koji može dići tvoj usrani otok u zrak.
Brzo se vrati u Rimini ili ćeš propustiti najljepši vatromet u životu!
Moram se vratiti u Rimini.
Vijeće se sastaje za dva dana.
Za dva dana možda više neće biti otoka!
Specijalci, imate 15 minuta.
Upute ćete dobiti poslije. Ovo nije vježba.
Ponavljam, ovo nije vježba.
Specijalci, spremite se za 15 minuta.
Ovo nije vježba.
Budimo iskreni, današnja moderna vjenčanja uvijek završe
tako da gosti na poklon dobiju lovca. Ovaj u vašim rukama
krunski je dragulj kolekcije '68/'69.
Lovac i njegovi psi.
Imamo i običnu verziju bez pasa.
Da, uštedjet ćete,
ali manje je elegantno i simbolično.
Što ćemo, draga?
Što je ovo?
Srebrna replika Ružinog otoka.
To je samo suvenir za turiste.
Ako želite, radimo ih i od lijevanog željeza.
Halo, mama?
Spavate?
Da, jasno, 23 h su, oprosti.
Ne, ništa.
Samo sam ti htio reći da sam dobro. Vraćam se u Rimini, na autocesti sam.
Bio sam u Francuskoj, sjećaš se? U vezi s otokom.
Zapravo ide dosta dobro.
Sutra se sastaju da odluče…
Da, mama, jeo sam. Da, kupio sam sendvič na benzinskoj.
Da, rade sendviče.
Svašta stave u njih.
Dobro sam, mama. Ja… Samo sam vas htio pozdraviti.
Ne, ne budi ga.
Nema potrebe.
Puno ga pozdravi.
Bok, mama. Laku noć.
Stane li nas dvoje?
Mislim na čamac. Stanemo li oboje?
Čamac…
Ovaj ovdje? Da, naravno…
To je samo način da ti kažem da idem s tobom.
Sa mnom?
Dobro.
Iz Strasbourga kažu da postoji problem.
Tvoja mi je mama rekla da se vraćaš. Možeš li se požuriti?
-Aha… Nisam te… -Možeš li se požuriti?
-Oprosti, ali… -Ne, očito se ne udajem.
Inače ne bih bila ovdje. Ali molim te, nemoj da zažalim.
Čudno je vidjeti otok prazan.
Zanimljivo da ga i ovako praznog mrze.
Što misliš da će napraviti?
Ne znam, Giorgio.
Nešto da dokažu svoje, neki simbolički čin.
Hvala što si tu.
Znaš, sada…
ne izgleda kao…
diskoteka.
Napokon si priznala!
Koliko ti je samo trebalo!
Je li istina što kažu?
Što kažu?
Da si ovo napravio za mene?
Da sam ovo sve napravio za tebe…
Ako se želimo vratiti na začetak ideje,
riječ je o vrsti koncepta… o potrazi za apsolutnom slobodom,
tako da je…
Toliko o simboličnom činu.
Čast mi je, admirale. Brodovi su spremni.
-Ima li civila na otoku? -Dvoje, Giorgio Rosa i nepoznata cura.
Savršeno. Čekamo da iz Rima odobre napad.
Idemo. Napunite topove. Želim se vratiti kući do večere.
Ovdje je bar. Dobro je opremljen.
Zakasnili ste, ali možete ga pretvoriti u restoran iduće sezone.
Potpišite ovdje da to mogu vratiti u Gradsku vijećnicu. Danas je baš prometno.
Odakle vam dozvola toliko brzo? Godinama ih ne izdaju.
Što se danas događa?
Kažu da dižu u zrak Ružin otok.
Molim vas, potpišite, moram ići.
Dobro jutro svima. Idemo.
Suočavanje talijanske vlade i takozvanog Ružinog otoka…
Vraćamo se u dane Kubanske krize…
Hoće li Italija dobiti Zaljev svinja?
Ružin otok…
Naprijed.
"Pomorska vlada".
Radili smo 20 h dnevno, i nedjeljama,
a ispada da smo se sunčali na plaži
i jeli tjesteninu sa školjkama.
Što da ti kažem, Giovanni? Oduvijek se žalimo da država ima kratko pamćenje.
Bar nam sad to ide u prilog.
Slušaj, trebao bih tvoj potpis.
Je li ovo šala?
Oprostite, ja sam osmislio glavnu psinu.
I to prije četiri godine, kad je Aldo dao ostavku.
Poslali smo mu objavu rata Albaniji. Da si mu vidio izraz lica.
Baš je bilo zabavno!
Giulio je plakao od smijeha. Koga sada bombardiramo?
Ružin otok. Treba ga uništiti.
-A kako? Raketama kopno-zrak? -Dao sam naoružati brod "Andrea Doria".
Samo trebam tvoj potpis i napadamo.
Poslao si brod iz Venecije?
Jesi li ti lud?
Rekao si mi da riješim problem kako god znam.
Rekao sam da riješiš problem, a ne da digneš otok u zrak.
I, iskreno, znaš li što je najbolje kod vlade na odlasku?
Što to više nije naš problem. To je samo ljetni otok.
Otvore li opet u lipnju, to je problem nove vlade.
Koga briga?
Giorgio Rosa žalio se Vijeću Europe.
Pristali su istražiti slučaj.
Znaš li što to znači?
Prihvate li žalbu, otok će postati država tek koji korak od komunista.
-Pa da ja potpišem objavu rata? -Samo mi možemo nešto poduzeti.
Vjeruj mi.
-Ratni brodovi okružuju otok. -Tebi ništa ne promiče.
Poduzmimo nešto.
-Misliš, osim opijanja? -Trebamo ga obraniti.
Žao mi je, neće pustiti našu "Lauru Madre".
"Lauru Madre" neće,
ali sve druge
možda hoće.
Nešto nam se približava, 36 stupnjeva istočno.
-Što točno? -Ne znam, nešto poput male flote.
To je natjecanje iz skijanja na vodi.
-Tijekom vojne operacije? -Lučka uprava dala je dozvolu.
Boli me kurac! Zaustavite ih, odmah!
Davno su platili kotizaciju. Lučka kapetanija neće im vratiti novac.
U redu.
Reci im da skrećemo!
Neumanne, skrećemo!
Iz Rima su autorizirali napad.
Savršeno. Nazovi admirala.
Gospodine? Imamo drugi problem.
Rekao sam ti da je ovo natjecanje dobra ideja.
Oprosti, prijatelju, zbilja.
Drago mi je. Neumann.
I meni. Gabriella.
Organizirao sam natjecanje da izbjegnemo vojnu operaciju.
Idućeg će puta biti krajem kolovoza, sad je hladno!
Ako bude drugoga puta.
Sad je Neumann ovdje! Prepusti ih meni, bio sam već u ratu.
Oprostite, moram se odjenuti.
Dobro, današnji nam je cilj dići u zrak to smeće…
Admirale, imamo problem.
Multiplicirao se broj civila na otoku.
Multiplicirao? Pa nisu to bakterije.
Iskoristili su natjecanje kao izliku da dođu na otok.
G. Carrisi,
imate sreće što ste ovako mladi.
Znate li što bi vam napravili na ruti za Benghazi?
Ispričavam se.
Ispalite dva hica upozorenja. To su obični beskičmenjaci.
Pobjeći će čim osjete barut.
Da, gospodine.
Što ćemo sada?
-Što kažeš, Rudy? -Koji kurac ja znam?
Kako to misliš? Stalno pričaš da si bio u ratu.
Nisam očekivao topove.
Samo nas žele prestrašiti.
Ne vjerujem im.
Vojnici… svi su isti. Sve kao prijete, ali nemaju muda da ispale…
Admirale, civili se još drže za ruke.
Izazivaju nas.
Pucajte im bliže.
-Admirale, ne savjetujem to. Riskantno je. -Pucajte im bliže.
Čini se da sam pogriješio. Idemo. Pokušali smo.
Ja ne idem.
Rudy ima pravo. Pucaju iz topova.
Suicidalno bi bilo ostati.
Misli na bebu.
Kako to misliš? Što je s prvim državljanstvom od rođenja?
Još govorite o tome?
To je bila zajebancija!
-Giorgio, slušaj, znam kako vojnici… -Rudy, bilo mi je drago poznavati te.
Pošaljite specijalce.
Slušaj…
u vezi s TV-om tvoga tate,
žao mi je.
Nikad se nisam ispričao.
U redu je. Koga briga?
Najvažnije je promijeniti svijet.
Ili bar pokušati.
Vijeće Europe odlučilo je da ne može odlučivati o sporu
između Republike Italije i slobodne Republike Ružin otok
jer je Ružin otok izvan teritorijalnih voda,
što je značilo da ga je priznalo kao nezavisnu državu.
Da bi se priječilo ponavljanje sličnih događaja,
UN je pomaknuo granice međunarodnih voda
sa šest na 12 nautičkih milja diljem svijeta.
Do današnjeg dana uništenje Ružinog otoka
prva je i jedina invazija Republike Italije.
Giorgio i Gabriella proveli su ostatak života skupa.
Prijevod titlova: Marko Mravunac