Downloaded from YTS.MX
Mine damer og herrer,
Official YIFY movies site: YTS.MX
ta vel imot... Rob Schneider.
Takk, Salt Lake!
Dette klarer du! Hvordan går det?
Vet dere hva jeg innså nylig?
Jeg er i den alderen... Ikke mindre interessert i sex,
men jeg er like interessert i kjeks.
Skjønner?
"Hva slags kjeks er det?
Kan du flytte puppene dine? Du sperrer for kjeksene. Ja.
Kjeksen under den puppen. Den. To av de der.
Tusen takk."
Folk i 20- og 30-åra, de skjønner det ikke ennå.
De sier: "La oss bli føkka!"
"Vil du bli helt føkka?" "Ja, la oss bli føkka!"
Nei, jeg vil ikke bli føkka.
Jeg vil ikke. Nei. Det er ikke gøy.
Jeg er i 50-åra.
Jeg føler meg bare bra to dager i måneden.
Hvorfor skulle jeg føkke en av dem?
Hvis jeg vil bli føkka i min alder, spiser jeg litt ost.
Hva slags ost var det?
Camembert med trøffelflak?
Greit, det var verdt det, men faen.
Jeg er helt føkka nå.
Kona ga meg medlemskap på treningssenter.
"Takk, kjære."
Jeg dro dit, og så disse gamlingene. De trente,
og... de hadde markerte kropper.
Men det ser rart ut.
Jeg vil ikke bli markert.
Jeg vil bare ikke se helt bedriten ut.
Det er målet. Gi meg en personlig trener, en som ikke er helt komplett kødd.
Så jeg ser på disse gamlingene, og de er markerte.
Men det så rart ut.
Noe var feil. "Er det at de er markerte?"
Så skjønte jeg det.
Du skal ikke være markert når du er gammel,
for huden din er for tynn.
"Se hvor markert jeg er!"
"Ja, men jeg kan se hjertet ditt.
Ta på deg trøye.
Du er ekkel."
Men...
kona mi bestemmer hva jeg ikke trenger lenger.
"Denne passer ikke. Denne er jævlig. Ikke gå med denne."
Hun er ikke meksikansk. Gøyere sånn.
Det er morsommere.
Hun kan være meksikansk. Jeg har mine mistanker. Ikke helt sikker.
"Du bruker ikke denne lenger. Dette passer ikke."
Kona mi kastet alle joggebuksene mine.
"Hvorfor kastet du joggebuksene mine?"
"Fordi joggebukser lyver for deg!
De er løgnere, de joggebuksene.
Du vet ikke hvor feit du har blitt.
Du vet det ikke
før den dagen begge snørene forsvinner.
Da er du en feit faen!
Da er det for sent! Jeg kaster dem!"
Hun har rett. Hvis du er i 50-årene og er en mann,
er det farlig å bruke joggebukser.
Det er farlig. For det er for lett å bare slenge ut pikken.
Jeg tok meg selv i det. Jeg var ikke kommet halvveis til doen engang.
Og så blir jeg distrahert av noe...
Så hører jeg kona mi:
"Hva gjør du med pikken ute? Du er ikke på do ennå!"
Jeg sa: "Hei, jeg visste ikke at Olive Garden hadde en salatbar.
De har en..."
Men jeg har mine egne problemer.
Jeg har en treåring fordi jeg er en jævla idiot.
Jeg tenkte ikke gjennom den der.
Jeg tenkte den inn. Jeg trodde ikke at...
Jeg tenkte ikke gjennom det.
Hun er kjempesøt.
Vi har også en sjuåring, kona mi og jeg, og...
Hun var ganske hard med sjuåringen da hun skulle gjennom pottetreninga.
Hun var litt hard. Hun sa:
"Vi holder henne nede på doen.
Vi lukker døra, så hun ikke kommer ut.
Det er én dag med skriking, og det er alt.
Ta på deg øreproppene, hva faen du nå trenger. Vi skriker."
Og det var grusomt, men hun hadde rett. Det var én dag.
Men jeg sa: "Med den nye babyen, med uhellet,
la oss ikke...
Vi lar uhellet avgjøre når hun er klar.
Kanskje litt mindre grusomt denne gangen. Kanskje?"
Så vi lot henne bestemme når hun var klar. Og... hun er tre år gammel,
og... hun har ikke bestemt seg ennå. Hun har ikke det.
Hun sa til meg her om dagen: "Papi, cámbiame por favor."
Jeg sa: "Qué?
Hva?"
"Papi, skift bleia mi, vær så snill, pappa."
Jeg sa: "Vel, Madeleine,
hvis du er smart nok til å si det på to språk,
er du smart nok til å sette culo-en
oppå den doen der og gjøre sakene dine der oppe.
Ok? Greit?
Vet du, bleiene dine er størrelse seiz. Ja.
De fins ikke i siete.
Vet du hvorfor?
Du burde ha funnet ut av dette nå. Ja.
De lager dem ikke større. Hvis du ikke finner ut av dette snart,
må du låne en av bestemor. Det er alt jeg kan si."
Kona mi elsker ungene våre,
så hun lar meg ikke ha ansvaret for altfor mange ting.
Men enkelte ting må jeg avgjøre, fordi det blir sånn.
Jeg sover på den siden av senga som er nærmest døra.
Så når sjuåringen kommer og vil sove hos oss,
må jeg avgjøre om hun virkelig trenger det.
For hun kommer for å bli.
Hun har pute, kanin.
Hun kommer ikke for å si: "Hei. Står til? Ok, sov videre."
Nei, hun blir der hele natta.
Så hun kommer, og jeg spør: "Hva skjer?"
Hun sier: "Jeg må sove hos dere."
"Hvorfor? Du har din egen seng. Hvorfor?"
"Hadde mareritt.
Så unnskyld meg. Jeg må oppi.
Jeg må opp dit."
"Nei. Jeg trenger mer informasjon. Fortell mer om dette marerittet."
"Dinosaurer.
Unnskyld, jeg må opp dit."
"Hei. Dinosaurer hva da?"
"Jager meg."
"Ok, dinosaurer jager deg. Ok.
Ikke skummelt nok. Gå og legg deg. Kom igjen."
Ikke skummelt nok. De spiser ikke ansiktet ditt!
Ikke skummelt nok til å ødelegge søvnen min.
For det gjør det, det ødelegger søvnen min.
Hun sover ikke som en engel, som meg, sånn.
Hun breier seg. Hun gjør sånn…
Jeg trenger ikke den skiten der.
Jeg har allergi,
noe som betyr at klokka seks om morgenen nyser jeg rundt tjue ganger.
Hvis jeg ikke hadde en underetasje, ville jeg helt klart vært skilt.
Dette er mitt tredje ekteskap. Jeg vil ikke skilles igjen.
Jeg bor i Hollywood, så det er én, men, du vet...
Dette ekteskapet må funke...
...for jeg liker huset mitt.
Skjønner? Det er et fint hus.
Det har varmekabler på badet: "Å faen, det var godt.
Jeg vil ikke miste dette.
Jeg bør vel finne ut hva den syke kona snakker om.
Hva sa du, kjære? Ja!
La oss se på alle skolene."
Men uansett, jeg går ned, og jeg nyser. Jeg går ned for å nyse.
Kona mi roper: "Jeg kan høre deg, for faen!"
Men...
Og jeg går opp igjen,
og Miranda, sjuåringen, sover allerede på min side av senga.
"Jeg orker ikke dette akkurat nå.
Glem det. Jeg finner et annet sted å sove, ok?"
Jeg går til en del av huset jeg aldri har vært før. Ikke sant?
"Å faen, det er et rom her borte. Det visste jeg ikke. En hel fløy."
Så jeg åpner en dør,
og kona mi kom meg i forkjøpet. Hun sover allerede i senga.
"Samme det."
Så jeg legger meg. Og når du er i femtiåra,
sovner du ikke sånn med en gang.
Vet du, det... det tar en stund.
Så når jeg ligger i senga med kona mi og ikke får sove, begynner jeg å...
...grafse litt. Bare litt.
-Et lite grafs. -Ja, kompis!
Jeg håper at hun en dag sier: "Vet du, det er en god idé."
Ikke sant?
Det har ikke skjedd ennå, men en må prøve.
Skjønner? Man må bare prøve.
Så jeg grafser litt, og jeg la merke til
at det føles litt mykere enn det jeg er vant til.
Litt. Men jeg dømmer ikke.
Kanskje hun tok et varmt bad. Jeg vet ikke.
Men brystene hennes var også annerledes.
Så jeg tenkte: "Det er en mulighet for at dette ikke er kona mi."
Så jeg kom meg ut av senga,
og løp tilbake til soverommet, og der var kona mi.
Hun sov i en stol.
"Våkne, kjære." Hun sier: "Hva er det?"
Jeg sa: "Kjære, jeg tror jeg kan ha antastet mora di."
Så...
Hun strøk forbi meg: "Mamma, hvorfor sa du ikke noe?"
Mora hennes sier: "Du vet jeg ikke snakker med den idioten!"
Så…
Jeg skal fortelle litt mer om meg.
Jeg er asiat. Mamma er filippinsk.
Og... det er vanligvis her
en i publikum, filippiner, sier…
Men ikke denne gangen.
Jeg er av blandingsrase.
I disse mangfoldstider vil de ansette...
"La oss få inn asiater. La oss få inn svarte.
La oss få inn kvinner. Mangfold."
Jeg er asiatisk, men ikke asiatisk nok til at det hjelper meg.
Faen!
Jeg heter Rob Schneider. Jeg heter ikke Rob Akabonaito.
Faen!
Jeg vet dere har sett på meg, tenkt:
"Jeg vet det er noe inni der. Hva faen er det?
Hva er det, sånn helt nøyaktig?"
Det er tøft. Jeg har en asiatisk mor. Jeg anbefaler det ikke.
De er tøffe. Det var tøft for meg. Da jeg var liten, hørte jeg ikke:
"Du er så flink. Ha det gøy. Du er så smart.
Du er så flink. Du kan bli hva du vil."
Jeg var god på skolen: "Jeg fikk toppkarakter."
Og mamma sa: "Og så? Det er jobben din. Du er smart. Du er ingen idiot.
Hva vil du ha, en kjeks? Vil du ha en kjeks i premie?
Det er jobben din. Det forventes av deg. Vil du ha noe ekstra, gjør noe ekstra.
Du hører ikke meg si: "Jeg har lagd mat og vasket i hele dag.
Hva får jeg?"
Nei. Du gjør jobben din, jeg gjør min.
Vi holder dette forholdet fint og kjølig. Det er alt, ok?"
Og det var det.
Det jeg husker fra barndommen, er mora mi som kjefter på meg.
Om det var for å beskytte meg eller noe, sa hun: "Ser du hva som skjer?
Du falt. Ser du hva som skjer?
Ikke løp i huset. Ser du hva som skjer? Du slo deg. Ser du hva som skjer?
Du ødela det. Ser du hva som skjer? Ingen herjing.
Du slo den ned. Ser du hva som skjer?"
En gang spilte vi basketball rundt fem kilometer fra huset.
Noen vrikket ankelen. Plutselig hører jeg: "Ser du hva som skjer?"
"Du, mora di står på et fjell der borte."
"Ser du hva som skjer?"
Jeg vokste opp i San Francisco.
Min første jobb var hos Chang og Chow's 76 station,
en bensinstasjon.
De betalte oss på lørdag. Dette var før vi hadde lørdagsåpne banker.
De betalte oss i kontanter på lørdager.
Og så tok de oss med på kinarestaurant, ga oss et par øl, så spilte vi poker,
og så vant de alle pengene tilbake.
Jeg gjorde det i to uker: "Det gjør jeg ikke mer."
De tok alle pengene våre for billig kinesisk mat!"
Her er greia.
Kineserne har vært kommunister i 71 år,
men de har vært kapitalister i 2000 år.
Ok? Det stemmer.
Vil dere ha kinesisk mat etter showet? Vi finner et sted.
Selv om det er stengt, er det sånn:
"Beklager, det er stengt." "Vi er fem hundre."
"Å, ok, det er åpent.
Kom inn. Vi har midnattstilbudet vårt.
Vi har et midnattstilbud.
Faren min var jødisk.
Vi kan alltid få kinesisk mat på julaften, for kineserne driter i alle høytider.
"Ja, vi har åpent på julaften. Bare kom! Ja, hele dagen. Bare kom.
Nei, faen ta Jesus! Bare kom, vi har åpent.
Må vi gå konk bare fordi han ble født den dagen?
Ikke faen. Fiskene i tanken vet ikke hvilken dag det er.
Bare en vanlig tirsdag for dem.
Et presidentmord?
To-for-én-buffet i dag.
To-for-én, presidentmord-tilbud.
Ellevte september? Kom an, du har valg. Ni typer kjøtt, elleve typer nudler.
Det er et 9/11-tilbud.
Jeg vet det er trist. Vi gråter.
Så blir vi sultne!
Da har vi egg foo yung, stekt ris,
lo mein-nudler, pannestekte nudler, tørrstekte nudler.
Og så har vi selvsagt wonton-nudler.
Ja, ok.
Vi har én bestilling til, oksekjøtt med østerssaus.
Vi har én bestilling til.
Oksekjøtt med østerssaus."
Det er ikke rasistisk. Det er sånn det er. Det er sånn det er, veldig...
Nei.
Dere må forstå.
Er det vanskelig for dere å snakke kinesisk?
Så vanskelig er det for kinesere å snakke engelsk.
Det sitter fast i halsen, og de må få det ut.
Sånn: "Oksekjøtt med østerssaus!
Oksekjøtt! Østerssaus!"
Vet dere hva en aldri ser i Amerika? Hjemløse asiater.
Det ser en ikke.
Asiater sier: "Nei, drit og dra. Ikke faen.
Vi finner på noe annet.
Vi jobber på en del av kroppen ingen vil gå nær,
som tåneglene. Vi tar hele tåneglen.
Vi tar tåneglen. Vi skraper av den møkka.
Nei, vi fjerner rumpehåra dine forfra.
Vi tar oss fram.
Vi bleker rasshullet ditt. Hvorfor ikke?
Du er her allerede.
Vil du bleke rasshullet? Ja, 25 dollar til.
Vi masserer deg, runker deg, tar de hvite djevelpengene dine. Kom an!
Når du kommer, gjør det den andre veien.
Det er ydmykende for meg også. Kom igjen. Greit."
Favorittene mine er koreanerne, en annen gruppe hardtarbeidende folk.
Koreanere, hardtarbeidende.
Bortsett fra på koreanske grillrestaurant. De er litt late.
Du drar på en koreansk grillrestaurant: "Velkommen til koreansk grill.
Vær forsiktig, varmt kull. Veldig varmt.
Varm. Varmt kull.
Varmt. Forsiktig, varmt kull."
"Greit, jeg skjønner. Varmt kull. Så hvordan fungerer dette?"
"Ok. Her er en rå filet mignon. Sånn. Rå filet mignon."
"Hva skal jeg med den?" "Å, du steker den."
"Hei, jeg betaler deg for å spise ute. Stek den du."
"Nei, du steker den."
Virker litt late, hva?
Jeg ville ikke dratt på koreansk horehus.
"Velkommen til koreansk horehus. Kom inn, ja!
Dette er rommet. Sug din egen pikk.
Ja, du suger den!
Så går du inn her.
Her knuller du deg selv hardt.
Her får du valuta for pengene.
Så går du inn hit, tar en dusj, og peller deg ut.
Hvorfor har du vært her så lenge?
Vi har en annen kunde."
Takeru Saito, mine damer og herrer.
Vil du spille noe, kompis?
Vel, jeg er glad for at, som samfunn,
menn endelig har tatt et oppgjør med sin grusomme oppførsel.
Enkelte ting ble beleilig glemt i hele denne episoden,
beleilig glemt om menn og deres oppførsel.
Det er at menn er...
...svin, vet dere.
Jeg burde si at menn har svinepotensial.
Jeg er en mann. Jeg har svinepotensial.
Hvis kona mi sa:
"Hei, du kan kline med bestevennen min",
ville jeg ikke gjort det,
men jeg ville nok spurt:
"Hvilken?"
Jeg er ikke Jesus.
Jeg har svinepotensial.
Jeg har vært på Starbucks. Jeg har sett bortover køen.
Jeg har sett ei pen jente med eksponert kløft og tenkt:
"Hadde sikkert føltes godt å gå bort dit og..."
Men jeg gjør det ikke.
For vet dere hva som føles bedre?
Å kunne bestille en cappuccino
uten å måtte melde meg som en jævla sexforbryter.
"Cappuccino, Rob, sexforbryter." "Ja, her. Takk."
Alle menn har svinepotensial.
Jeg skal forråde alle menn i rommet nå. Damer, fyren dere er sammen med nå.
Jeg blåser i om dere har vært gift i ett år, fem år, ti år, tjue år.
Om dere har barn, barnebarn.
Første gang personen du håper å tilbringe resten av livet med,
den første gangen han gikk ut med deg,
den første gangen...
...ville han bare ha sex med deg. Det var alt han ville.
Hvis han kunne hatt sex og dratt, ville det vært tidenes største kveld.
Ikke misforstå, damer.
Han elsker deg nå for den du er, for du er fantastisk.
Du forandret ham. Du gjorde det!
Du er utrolig.
Men den første gangen ville han bare ha sex med deg. Det var alt.
Beklager, menn leter... etter sex.
Og blir det et forhold, så ja ja, da skal de alltids takle det, greit?
Det er ikke det de vil ha.
De bare ender opp i det, og vet ikke engang hvordan.
"Hva? Vil du ha noe å spise først?
Jo da, jeg kan spise noe.
Ja.
Hos foreldrene dine? Virkelig?
Ok, ja.
Henger du tingene dine i skapet mitt?
Er det det du gjør? Heng i vei.
Jeg vil ikke at de skal bli krøllete.
Jeg tror jeg er i denne greia nå. Hva skjedde?
Jeg trodde jeg bare knulla henne."
Kvinner, derimot, leter etter et forhold,
og blir det sex, så ja ja, da skal de alltids takle det.
"Herregud, der er den. Herregud.
Sånn, ja.
Herregud.
Hei.
Hva sa du? Hva?
Snu meg?
Å, nå skjer det.
Hva? Se på deg?
Jeg ser på deg.
Å, så ekkelt! Herregud!"
Noen kvinner er et unntak: "Hvor er pikken?"
Det er kvinnene jeg ser etter, men de forsvinner tidlig.
Må være der før åtte om morgenen. "Jenter som liker pikk? De er borte. Faen.
Pokker. For sein igjen."
Men veldig tidlig i forholdet må menn regne emosjonell matte.
"Ok, jeg er helt vill etter henne. Jeg klarer ikke å være borte fra henne.
Men hvor mye jobb vil dette bli?
Viser hun meg den ekte sykingen, eller fins det en annen syking?
"Hvor faen var du?
Jeg så telefonen din! Hvem er det du knuller i Park City?"
Eller hvor som helst.
Når kommer det ut?
Har hun løyet til meg i hele denne jævla tida?
For jeg har løyet til henne i hele denne jævla tida.
Jeg aner ikke hvem jeg er."
Og så hopper de i det.
De forplikter seg.
Og de gjør det alt etter hvor ville de er etter deg.
Det er det. Menn er ikke vanskelige.
De vil bare være med en kvinne som gjør dem gale, som de er ville etter.
Skjønnhet spiller en rolle.
Folk sier til meg hele tida: "Rob, kona di er altfor vakker for deg."
"Vel, det var det jeg var ute etter."
Vet du. Jeg liker de der.
Skjønnhet spiller en rolle.
Folk liker å høre det. "For et vakkert barn! Vakkert."
De liker ikke å høre:
"Å.
Hva skjedde?
Var det en brann?
Skal du beholde det? Du burde beholde det. For en liten stund."
Og så hopper en fyr inn i forholdet.
Her er en interessant greie ved menn.
De jobber med forholdet proporsjonalt med hvor tiltrukket de er av deg.
Hvis en fyr er med en kvinne han føler
er omtrent like attraktiv som ham,
vil han utvise en viss mengde hengivenhet, tid, innsats i forholdet.
Det rare er at hvis en fyr er med en kvinne
som han vet er altfor vakker for ham,
vil han jobbe hardere.
La oss si at en fyr dater en Victoria's Secret-modell.
Han er sånn: "Hva er det, kjære? Hva?
Si det.
Finner du ikke bilnøklene?
Vel!
Da kjøper vi bare en ny bil!
Ja da, jeg skal fylle ut all den dritten.
Gå og få deg en manikyr, massasje. Jeg skaffer meg en jobb til.
Jeg trenger ikke søvn. Du giftet deg med en sterk fyr."
Men hvis det er en fyr som føler at han er like attraktiv
som kvinnen han er med: "Hva er det, kjære? Hva?
Finner du ikke bilnøklene?
Vel, ser ut til at du må gå, kjerring.
Jeg mener...
Jeg hjelper deg jo!
Kanskje du finner ut hvor du la bilnøklene på veien hjem!
Jeg er på jobb nå!"
Men hvis det er en modell:
"Hva er det, kjære? Hva? Si det.
Glemte du barna på kjøpesenteret?
Vi kan få flere barn!
Klart det. Det blir gøy!"
Men hvis fyren føler at han er like attraktiv
som kvinnen han er med: "Hva er det, kjære?
Glemte du barna på kjøpesenteret?
Vel, det var jævla dumt, ikke sant?
Vel, ja, de er med meg nå.
De ringer ikke den forelderen som glemte dem der.
Da ville de vært dumme.
De fant de fordømte bilnøklene dine!
Jeg er på jobb nå!"
Men hvis det var en modell:
"Hva er det, kjære?
Drepte du mora mi?
Vel, hun har følt seg elendig i det siste.
Noen måtte gjøre noe.
Takk.
Jeg elsker deg."
Men hvis det er en fyr som føler at han er like attraktiv som kona:
"Hva er det, kjære? Du hva?
Drepte du mora mi?
Vel, hun har følt seg elendig i det siste.
Noen måtte gjøre noe.
Takk.
Jeg elsker deg."
Takk.
Jeg skal være ærlig med dere.
Kona mi ville skille seg.
Vi har vært sammen i ti år.
Hun har villet skille seg hver tredje måned i ti år.
Det skjer igjen om to uker. Jeg vet det.
Jeg er vant til det. Jeg er for gammel til å gi opp.
Det er tøft å være gift med en som er yngre,
for de har fortsatt... håp.
Ikke sant?
Det er vanskelig å bli kvitt.
Etter to års ekteskap sa kona mi til meg:
"Det blir ikke bedre.
Du sa det ville bli bedre, men det er no mejor.
No mejor. Det er ikke bedre.
Hvorfor blir jeg værende?
Mister mer av ungdommen min. Ha det, ungdom. Ha det."
Jeg sa: "Vel, kjære, du må bare over kneika.
Kneika er tre år.
Og da sier du: 'Takk og lov at vi holdt ut.
For du er over kneika."
Etter tre år: "Ok, vi er over kneika.
Men det er ikke bedre, no mejor. Hvorfor blir jeg værende,
mister mer av ungdommen min?"
"Vel, kjære, jeg sa det ikke til deg. Jeg mente egentlig fem år.
Da har man en historie sammen.
Fem år. Takk og lov at jeg ikke ga opp."
Etter fem år:
"Ok, vi har en historie.
Men det er ingen god historie.
Det er no mejor. Hvorfor blir jeg værende?
Mer av ungdommen min. Ha det, ungdom."
Da måtte jeg bare si til henne: "Kjære, det er lett å gi opp.
Du kan gi opp nå. Jeg kan ikke stoppe deg.
Du kan finne en annen fyr, lett. Du er vakker, fantastisk, utrolig.
Du er ungdommelig. Ungdom. Du har ungdommen din.
Du finner en annen fyr sånn.
Du har det samme forholdet med ham som du hadde med meg. Kjeder deg igjen.
'Når blir det bedre? Ungdommen min!'
Så forlater du ham. Du kan finne en annen fyr, lett.
Du er genial, vakker, utrolig. Du finner en annen fyr sånn.
Du har det samme forholdet med ham
som du hadde med ham, som du hadde med meg.
Eller du kan innse
at alle problemene dine ikke har noe med meg å gjøre, for faen!
Finn ut av det!
Jeg kan gjøre deg lykkeligere. Jeg kan ikke gjøre deg lykkelig.
Du er ansvarlig for din egen feliz.
Kanskje du ikke skjønner at jeg er drømmemannen.
Ok? Kanskje du ikke visste at drømmemannen din
ville se ut som en fyr som meg,
være like gammel og like kort som meg, men jeg er drømmemannen din."
Jeg har ikke sagt den siste biten ennå, men jeg er så jævla nær. Skjønner?
Når jeg sier at det er opp til en selv å være lykkelig,
er "ere"-delen vår jobb, karer.
Den er det. "Ere"-delen. Og ikke gjør dem "u", ulykkelige.
Gjør dem lykkeligere.
Forstå en kvinne. Hør på hva hun sier.
Ikke gjør som hun sier, for det mener hun ikke.
Finn ut hva faen det er hun egentlig sier.
For kvinner snakker i kode, og det er opp til oss å finne ut av koden
for hva som er sunnest i forholdet. Som når kona mi sier:
"Jeg går ned og hente litt vann",
sier hun egentlig: "Gå ned og hent litt vann til meg."
Og når jeg sier: "Vil du jeg skal hente det?"
sier jeg egentlig: "Ikke be meg om å hente det.
Det er iskaldt der nede.
Jeg har ikke bukse på. Da må jeg ta på meg bukse."
Når kona mi sier:
"Jeg er veldig trøtt", sier hun egentlig:
"Få den pikken vekk fra meg!
Jeg kjenner den mot ryggen!"
Det ser grusomt ut. Beklager.
Men menn snakker i kode også.
Menn snakker i kode seint på kvelden.
"Kjære, kan jeg skru ned varmen litt?
Bare litt?
Varmen, litt?
Skru ned varmen litt?"
De sier egentlig: "Jeg tror jeg dør!
Jeg tilbrakte de siste fire timene på kjøkkengulvet.
Jeg er allerede naken. Jeg kan ikke ta av meg huden."
Kona mi kan si:
"Jeg følte noe rart midt på natta."
"Hva da?"
"Jeg kjente en kald luft blåse på meg."
Og jeg måtte si: "Å, så kjipt. Hva?
Hvem vil ha det mens de sover?
Fin, kjølig bris som blåser forsiktig på kroppen din.
Jeg skal sjekke vinduene."
Det sa jeg.
Det var ikke det jeg ville si. Det jeg ville si, var:
"Det er det jævla klimaanlegget!
Du sovnet, så jeg sto opp
og skrudde på klimaanlegget, for jeg var i ferd med å smelte!
Jeg veier tjue kilo mer enn deg!
Du kan sove med en genser på."
Jeg kan gjøre det bedre. Jeg kan gjøre mer.
Utekveldene våre suger, for å være ærlig. Kvinnen du er sammen med, gir deg alt.
Livet sitt, ungdommen sin.
Viet seg. Gjør det til noe spesielt. Kvinner trenger det.
Du må få dem til å føle seg spesielle.
Jeg dreit meg ut igjen i jula. Jeg skal fortelle historien.
Jeg ventet til slutten av kvelden.
Det er ikke bra, karer.
Kona mi er allerede i seng. I ferd med å sovne.
Og da bestemte jeg meg for å bli romantisk.
Da bestemte jeg meg for å snike meg opp i senga og si: "Kjære...
Ja, det er deg. Ok, det er deg.
Ja. Bra. Den biten er på plass.
God jul, kjære.
Skal vi rote litt?
Det er jul."
"God jul.
Nei."
"Men det er jul."
"Det driter jeg i."
"Du trenger ikke gjøre mye."
"Hva skal det bety?"
"Takk for tilbudet. Nei takk.
Men takk."
"Vær så snill."
"La meg fortelle deg om dagen min, ok?
Mens du fortsatt sov,
sto jeg opp, og pakket inn gavene til jentene.
Og så, mens du satt med den jævla telefonen,
fikk jeg jentene kledd til festen.
Og så, mens du fortsatt satt med den jævla telefonen,
lagde jeg mat til festen.
Og så, mens vi åpnet gavene,
lot du som du filmet, men sjekka den jævla telefonen i smug.
Vi åpnet gavene, så lekte vi.
Og etterpå ga jeg dem et godt bad,
leste for dem og fikk dem til å sove.
Og så tok jeg en dusj.
Og nå er jeg klar for å sove.
Og nå, etter alt det,
forventer du at jeg skal være glad for å ha sex med deg,
så jeg må ta en ny jævla dusj?
Gracias. No, gracias."
"Det kunne vært over nå.
Seriøst, kunne lett vært over. Jeg mener, seriøst.
Før hele den biten om dusjen,
kunne jeg vært ferdig. Jeg sverger, vi hadde ikke trengt å..."
Nei. Det er tu problema, no mi problema."
Så jeg skal være ærlig.
Jeg var litt høy.
Men det var medisinsk.
Det var medisinsk. Jeg trengte det.
Men jeg hadde ikke bukse på. Jeg burde nok fortelle det også.
Og jeg gikk ned til kjøleskapet og åpnet kjøleskapet,
så en halvspist gresskarpai.
Så en boks med pisket krem.
Har aldri gjort dette verken før eller siden.
Jeg tok den piskede kremen:
For jeg hadde tatt en blå pille.
Jeg visste ikke hvor dette bar hen, men jeg så i kjøleskapet og så
noen kokosflak.
"Å ja."
Og de holdt seg der.
Ikke alle, men nok av dem.
Og jeg…
"Det må være noen sjokoladebiter i denne jævelen. Det bare må.
Det fins alltid sjokoladebiter." Og det var det, rett der inne!
Jeg tok sjokoladebitene, la dem på.
De store falt av, men de små holdt seg der.
De små. Det er nøkkelen til hele greia, de små.
Så sa jeg: "Hvis det er karamell i dette kjøleskapet,
eksploderer jeg av lykke."
Og det var karamell der inne!
Jeg tok karamellen og sa: "Robbie!
Robinator!
Roberino!
Robbie!
Robster!
Robbie!"
Og hvem kommer rundt hjørnet?
Kona mi.
"Greit.
Jeg får vel smake litt på det."
"Lag din egen!"
Tusen takk. Jeg setter pris på det.
Takk.
Ok.
Mine damer og herrer, jeg har en godbit til dere,
men mer en godbit for meg.
Ta vel imot datteren min,
Elle King.
Takk.
Jeg ville bare si at jeg pleide å være Rob Schneider,
og nå er jeg faren til Elle King.
Og jeg er glad i deg.
Vi har aldri sunget sammen offentlig,
og jeg tenkte at det ville vært fint å prøve i kveld.
Dette er den ene han får.
-Jeg tar den. -Dette klarer du!
Det er en lovsang.
Din tur, vennen!
Du er vakker. Takk.
Dette klarer du!
Hele natta!
DEDIKERT TIL MINNET OM DR. RENE LAPID OG RAYMOND FRANCIS
Vil du si hei?
Hei!
Hei. Jeg heter…
Ok. Jeg skal…
Hei, alle sammen.
Takk for at dere kom. Dette er familien min.
Jeg elsker dere. Takk.
Setter pris på det. Vi elsker dere.
Tusen takk.
Tekst: Sissel Drag