Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
I natt drømte jeg at jeg dro til Manderley igjen.
Jeg drømte at det som en gang var oppkjørselen vår, var en mørk jungel.
Naturen hadde vunnet fram, men huset besto.
Manderley.
Hemmelighetsfullt og taust som alltid.
Steget opp fra de døde.
Som alle drømmere kunne jeg gå gjennom minnene.
Som krysset årene som en bro.
Tilbake til sommeren i Monte Carlo da jeg var uvitende og uten fremtidsutsikter.
Sa du åtte?
-Oui. -Ja.
Jeg ser piken jeg var, selv om jeg ikke lenger kjenner henne igjen.
Hvordan ville livet blitt uten Mrs. van Hopper?
Uten den stillingen.
Pussig at hele min tilværelse ble avgjort av hennes nysgjerrighet.
Uten henne ville jeg aldri ha dratt til Manderley...
...og aldri truffet deg.
Mrs. van Hopper.
Hvor ble det av deg?
Beklager. Jeg måtte vente på en pakke på postkontoret.
Fra nevøen din.
Sikkert bilder fra bryllupsreisen med den fæle piken.
Åpne den.
-Skaff et bord til lunsj. -Ja. Klokken ett som vanlig?
Nå. Jeg så nettopp Maxim de Winter. Han sørger fortsatt, ser det ut til.
En venn av deg?
Maxim de Winter. Eieren av Manderley.
-Et av Englands flotteste hjem. -Ja.
Hans kone døde i fjor. Han trenger selskap.
Skaff ham plass ved siden av meg.
Du må gi driks.
Med alt jeg lærer deg, burde du lønne meg.
-Takk, Mrs. van Hopper. -Dumme jente.
-Bonjour. -Mademoiselle.
Det vanlige bordet?
Ja takk. Merci.
Nei.
Vent. Hun lurte på om en Mr. de Winter kunne sitte ved henne.
-Monsieur Maxim de Winter? -Oui.
Mr. de Winter velger selv hvor han skal sitte.
Ja, naturligvis.
Merci.
Beklager. Er det for lite? Jeg har mer.
Jeg er så lei for det, monsieur.
Et øyeblikk.
Ikke gjør det. Han er visst fryktelig kjedelig.
-Unnskyld? -Den de Winter-fyren.
Takk.
Monsieur de Winter, denne veien.
Des huîtres, une douzaine.
Maxim de Winter. Har du sett.
Jeg visste ikke at du var i Monte.
Sett deg hos oss.
Edie van Hopper. Du husker vel min nevø, Billy?
Du traff ham på Blenheim. Billy Whitney. Min høyde.
Rødblond, litt skjeløyd.
Han kan jeg umulig ha glemt. Hils Billy fra meg.
Vet du?
-Han er gift, med en fortryllende pike. -Å?
Han sendte bilder. Kom og se. Bryllupet var vidunderlig.
Sikkert. Men jeg vil helst spise alene.
Hei, Miss van Hopper.
-Å, nei. -Hva?
Vi er ikke i slekt. Hun er ansatt.
Hun er vel på en måte min myndling.
Jeg forstår. Ha meg unnskyldt.
Hent fotografiene. Mr. de Winter vil gjerne se dem.
-Nei, det er ikke nødvendig. -Det er ikke noe bry.
Slett ikke. Gå nå. Raskt. Hun kommer straks tilbake.
Dette er det beste.
Jeg ba henne hente fotografiene,
hun løper av gårde og er borte. Kommer ikke tilbake.
Jeg tenkte: "Ikke si at hun tegner."
Hun er kunstner.
Uansett, hun kom løpende tilbake, dynket i billig rosenvann.
Den lukten!
Vis meg en passende ungkar,
så viser jeg deg et rom fullt av kvinner som ser ut til å ha mistet forstanden.
For sent.
-Unnskyld. -Bare sett deg.
I slekt. Kan du tenke deg.
Jeg elsket Manderley-ballet. Det var så glamorøst.
Det er vel slutt på det etter tragedien. For en sjokkerende hendelse.
-Kan det forklares? -Fælt.
Han forgudet henne!
Hans Rebecca.
God morgen, Mrs. van Hopper.
Mrs. van Hopper?
Er alt i orden?
Jeg er syk.
Jeg har vært uvel i hele natt.
-Hent min medecin. -Greit.
-Nå. Legen. -Ja vel.
Hvor er bøtten?
Jeg henter bøtten! Her.
Venter du på madame?
Nei. Hun er ikke frisk. Legen ba henne hvile.
Det er bare meg i dag.
Det går ikke. Terrassen er kun for gjester.
Men jeg er selskapsdame... Virkelig?
Ja, ingen ansatte.
Monsieur? Den unge damen skal sitte her. Dekk på til én til, takk.
Ja vel.
-Nei, det kan jeg ikke. -Det går helt fint.
Vi må ikke snakke om vi ikke vil.
Det var ikke nødvendig.
Det var ren egennytte.
Dette er gårsdagens avis. Jeg har alt lest den.
Takk. Det er snilt.
-Hva gjør du for... -Jeg er det som kalles en selskapsdame.
Hvis hun må betale for selskap, sier det sitt.
Ønsker dere å bestille?
Des huîtres, une douzaine.
Til frokost?
Du hørte henne. Et encore du café.
Bien, Monsieur de Winter. Mademoiselle.
Ikke for å være frekk, men hvorfor henne?
Du ville vært utmerket selskap for de fleste.
Jeg har alltid ønsket å reise, og det er 90 pund i året.
Det er ikke mye for deg, men det er det for meg.
Man kan vel sette en pris på ensomhet.
Det er rart, ikke sant? Noen trives godt alene,
mens andre må ha noen å være sammen med. Samme hvem.
Hvordan er du?
Foreldrene mine er døde, så jeg er vant til å være alene.
Frokosten din.
Jeg har alltid villet smake, så...
Spis før de blir varme.
Tusen takk. Jeg har aldri snakket så mye i mitt liv.
Det var imponerende.
-Beklager østersene også. Jeg... -Nei da.
Tusen takk. Jeg...
Jeg har ikke hatt det så hyggelig på lenge.
À bientôt.
Hallo?
-Fra resepsjonen. -Merci. Madame er indisponert.
Det er til deg.
Merci.
Hva ville de?
Resepsjonen...
MAXIM DE WINTER KJØRETUR?
...spør om din tilstand.
Hvordan slapp du unna?
Jeg sa jeg hadde en tennistime. Hun ber meg bli bedre.
Utspekulert.
-Hvor vil du hen? -Hvor som helst.
Det må være noe du vil se.
Det er ganske langt unna.
Bra. Jeg trenger frisk luft.
Er dette en 3,5-liter Bentley?
Ja. Hvordan vet du så mye om biler?
Faren min elsket dem.
Når gikk foreldrene dine bort?
For to vintre siden. Influensa. Mor døde av influensa, og...
...far døde fire dager senere.
Tror du man kan dø av sorg?
-Det var ubetenksomt. Unnskyld. -Nei.
Se opp!
Det gikk bra.
En del av planen.
EKSOTISK HAGE IKKE RØR NOE
Det finnes en kaktus fra Mexico som blir 20 meter høy
og lever i 200 år, men blomstrer ikke før den er 70.
Hvor lærer du sånt?
Alt jeg vet, kommer fra bøker.
Jeg har ikke opplevd noe ennå. Jeg vil gjøre det før jeg blir gammel.
Se!
Har du vært her før?
For mange år siden. Bryllupsreise.
-Hvordan gikk din kone... -La oss ikke snakke om det.
Mr. de Winter.
-Kom igjen. -Jeg kan ikke.
Jo. Du vet vel hvordan?
Ja, jeg...
Så lenge du ikke lærte det fra en bok.
Kan du fortelle om Manderley? Det skal være vakkert.
Ja. Manderley er mer enn et hus. Det er mitt liv.
Det har gått fra far til sønn i århundrer.
Fram til nå.
Hvis jeg dør uten arving, går det til søsteren min.
Sønnene hennes er gode gutter, men ikke de Wintere.
Slik.
Takk for at du fikk oss trygt hjem.
Ikke glem tingene dine.
Kan du hjelpe oss?
KJÆRLIGHETSDIKT
Ta tak der og løft sammen med meg.
Én, to, tre.
MAX FRA REBECCA
Legg den tilbake.
Selvsagt. Unnskyld.
Gi nøklene til parkeringsvakten. God natt.
God natt.
Hallo.
Pleieren gikk for en time siden.
Tennislæreren hadde bare en sen time ledig,
og jeg trente på serven min.
Tennistime i mørket?
Ja.
Rebecca fra Max. Max fra Rebecca.
Dumme jente. Hvorfor så jeg på hans personlige bok?
Til deg. Fra Monsieur de Winter.
LUNSJ PÅ CAP D'AIL?
Pour moi? Merci.
-Jeg går nå. -Hva har du på deg?
Jeg ser tvers gjennom den.
-Har du undertøy på? -Ja, selvsagt.
SPASERTUR I MONACO-VILLE?
Jeg prøver å male vakre hus.
Jeg kan også lære deg at du ikke trenger tennisracket.
Mademoiselle.
Merci.
-Hva gjør du? -Du skal få se.
Tenk om man kunne ha minner på flasker som dufter.
Så kunne man åpne den når man vil.
Som å oppleve øyeblikket om igjen.
Hvilket minne fra ditt unge liv vil du ha på flaske?
Denne uken. Nå. Hvert minutt av den.
Aldri glemme den.
Og minner du ikke vil ha, kan du bare kaste vekk.
"Bli med på kjøretur."
"Lunsj på Cap."
Stranden.
Jeg elsker kysten her nede.
Det er så vakkert.
Der ja!
Hva ser du på?
-Det... -Få se.
Ikke gjør det.
Nei... Bra at du ikke er...
-Beklager. -Det går bra.
Kom. Vi tar en svømmetur.
Kom igjen!
-Kom uti! -Nei!
-Hvorfor ikke? -Jeg vil ikke!
Hva er du redd for?
Det er iskaldt.
Nei. Det er herlig!
Jeg kan kjenne at det er iskaldt!
-Kom hit! -Nei. Jeg drikker all sjampanjen.
Samme for meg!
Gud! Se hva du får meg til å gjøre.
Du er oppe.
Jeg...
Så fint at du er bedre. Hvor er pleieren?
Avskjediget.
Du har badet, ser jeg. Etter tennis?
Ja.
Kom igjen, da. Tørk håret. Raska på.
Skal vi gå ned til middag?
Jeg skal det.
Du skaffer oss togbilletter til i morgen tidlig.
Og du kan begynne å pakke.
I morgen?
Billy drar til New York på lørdag. Vi kan ta samme båt.
Jeg er så lei av Europa.
Ikke stirr på meg som en druknet rotte. Du venner deg fort til New York.
Fullt av gutter og moro.
I din egen klasse.
Trodde du ikke at folk ville snakke?
Det er best slik. Alle vet at han nesten ble gal da hun døde.
Det var så brått og tragisk.
Tror du virkelig han er forelsket i deg?
Det var bare en adspredelse.
Vi reiser til New York.
Du går videre.
Du glemmer alt sammen.
Tro meg, du glemmer det.
Et øyeblikk.
Mrs. van Hopper drar, og jeg må også dra.
-Hva mener du? -Nå. I dag.
Jeg ville bare ta farvel.
-Hvorfor sa du det ikke før? -Fordi hun bestemte det i går.
Vi skal til Paris for å møte nevøen hennes.
-Så skal vi til Cherbourg og så New York. -Ja vel. Ikke gråt.
Gi meg litt tid til å tenke.
Jeg...
Jeg kan ikke bli lenge. Hun venter på meg.
Bli med meg.
Hva?
Til Manderley.
Hva? Som sekretær?
Nei.
Som min kone.
Jeg frir, lille dumming.
-Jeg kan ikke dra til Manderley. -Jo. Du sa at du ville se verden.
Manderley er den beste delen av den.
Selvsagt er hun der nede. Hvor ellers?
Jeg må dra om 20 minutter for å rekke toget.
-Jeg sier det. -Må vi?
Ja. Jeg gleder meg til det.
Det er det jeg venter på.
Ikke vær redd.
Hvem er dette?
Det er den beste nyheten jeg har hørt! Vent til vennene mine får vite det!
Hva er planen? Fortell meg alt.
Vi vies her og drar på bryllupsreise i Europa.
Og så hjem til Manderley.
Du store. Har du hørt noe så romantisk?
"Hjem til Manderley." Du store. Det er som et eventyr.
Jeg skal passe på at bagasjen din ikke havner på toget.
-Skynd deg. -Du klarer deg fint.
Ja, bare gå. Vi har mye å snakke om.
Skal si du handler raskt.
Har du vært uskikkelig?
Hva mener du?
Heldigvis har du ingen familie å forklare deg for.
Jeg toer mine hender.
Du får nok å gjøre på Manderley.
Jeg tror ikke du vil klare det.
-Jeg kan lære. -Hør her, lille venn.
Når du fanger en mann mellom bena, blir de ikke værende lenge.
Farvel, Mrs. van Hopper.
Han gifter seg med deg fordi han ikke vil bo
i det store huset med hennes gjenferd!
Jeg tror ikke på gjenferd.
Jeg kan ikke fordra at de gjør det.
Det var den rolige hjemkomsten.
Du vet hvordan hun er, sir.
Ting gjøres på en bestemt måte på Manderley.
Kjære, dette er Frith.
Hallo.
La oss gjøre det på den riktige måten.
-Hva gjør du? -Liker du det ikke?
Opp med deg.
Max, sett meg ned.
Mrs. Danvers.
Velkommen til Manderley.
Hallo. Hyggelig å...
Takk.
Teen er klar.
Danvers styrer huset. Hun er ikke så skummel som hun virker.
Maxim, det er fantastisk!
Slutt.
Der er han. Vandreren vender hjem. Godt å se deg, Max.
-I like måte, Frank. -Hvordan var reisen?
Den var begivenhetsrik.
-Frank Crawley, Mrs. de Winter. -Gleder meg.
Takk. Hallo.
Frank forvalter eiendommen. Den ville forfalt uten ham.
Nei da. Han overdriver.
Beklager, men jeg trenger noen signaturer.
Du får ham straks tilbake.
-Skal vi? -Ja.
Danvers. Kan du vise Mrs. de Winter huset?
Det går bra. Jeg venter.
Ikke vær dum. Jeg kommer snart.
Eiendommen har vært i familiens eie i 300 år.
Den var en gave fra Henrik VIII.
Utrolig.
Om du har gjester, kan du bruke salongen.
Husk å be Frith tenne i peisen,
men som regel foretrekker Mr. de Winter å drikke kaffen i biblioteket.
Jeg er glad du er her, Mrs. Danvers. Jeg kan ikke huske alt dette.
REBECCA DE WINTER TIL FRANK CRAWLEY
Du vil sikkert ikke skuffe ham, om du er redd for det.
Familien stammer fra tudortiden.
Og hvem er det?
Caroline de Winter. Mr. de Winters grandtante.
Svært iøynefallende.
Ja, og en av de første kvinnelige leger i England.
Et av hans favoritter.
Hvor sover alle sammen?
Pikene på loftet, mennene nedenunder, som i de andre husene dine, antar jeg.
Jeg har ikke engang sett et slikt hus.
Beklager. Jeg trodde du hadde vært kammerpike.
Soveværelset er nå i østfløyen.
For et... pent mønster.
Dette er Clarice. Hun tar seg av deg til piken din kommer.
Jeg har ingen, men klarer meg sikkert uten.
Du vil nok trenge en.
Kanskje Clarice kan få stillingen.
Man kan ikke se havet herfra.
Nei, det kan man ikke.
Om Mr. de Winter vil ha garderoben sin, får den dessverre ikke plass her.
Rommene i denne fløyen er mindre.
Sov han ikke her før?
Nei. Mrs. de Winters rom var i vestfløyen.
Det er et pent rom. Altfor fint til å stå tomt.
Gjesterommene er aldri tomme så lenge.
Vi hadde ofte besøk da avdøde Mrs. de Winter var i live.
Manderley-ballet var en stor begivenhet.
Jeg overlater deg til Clarice.
Still meg et spørsmål.
Om hva da?
Hva som helst.
Jeg har ingen hemmeligheter for deg.
Bør det ikke være slik nå som vi er gift?
Alle ekteskap har sine hemmeligheter.
Du kan snakke om henne... Hvis du vil.
God natt, kjære.
Maxim?
Ikke forstyrr ham.
Det er farlig å vekke søvngjengere.
Og stallen trenger nytt tak,
for det ble skadet da...
-God morgen, kjære. -God morgen.
-Sovet godt? -Ja, ikke så verst.
Kom.
-Finner du deg til rette? -Absolutt, takk.
Bra.
Vi ses snart.
-Kommer straks. -Mrs. de Winter.
Mr. Crawley.
Kall meg Frank.
Jeg sov for lenge.
-Vi kunne spist frokost sammen. -Det går bra.
Vet du at du går i søvne?
God frokost.
Jasper!
Hvor skal du? Jasper!
Jasper, hvor er du?
GJESTER PÅ MANDERLEY
1935 MASKERADEBALL
Beklager at jeg forstyrrer...
Clarice, har du sett Mr. de Winter?
Har du et plaster? Jeg skar meg i hånden.
La meg se.
-Det er ingenting. -Et øyeblikk.
Siden du er her, kan jeg be deg godkjenne dagens menyer?
Ja. Bra. Veldig passende. Veldig fint.
-Og sausen til kalvesteken? -Ja, det ser fint ut.
Men det står tomt.
Mrs. de Winter var svært nøye med sausene.
Akkurat. Tja...
Velg det Mrs. de Winter ville ha tatt. Takk.
Ja vel.
-Sånn. -Tusen takk.
Er alt i orden, kjære?
Jeg lurte på å bestille nytt undertøy fra London.
Noe med blonder og en nattkjole.
Har jeg noensinne klaget på klærne dine?
Dette er fint. Bare oss.
Nesten som å være på bryllupsreise igjen.
Jeg savner det. Gjør ikke du? Kjøringen, utforskningen, de små kafeene?
Å se et artig, gammelt hotell og bli der.
Det er ikke det virkelige liv.
-Jasper! -Jeg henter ham.
-La ham være. Han finner veien hjem. -Det er så bratt. Tenk om han faller?
La ham være, sa jeg!
Jasper!
Jasper, kom hit!
Jasper!
Jasper, kom ut.
Jasper, kom hit.
Ja vel, et bånd til deg.
Hallo?
Det er ikke noe her, dummen. Du!
Jeg...
Jeg visste ikke at det bodde noen her.
Det gjør jeg ikke. Bor i gartnerboligen.
Jeg har gravd etter skjell.
Har du gravd etter skjell?
Nei. Jeg...
Jeg trengte et bånd til hunden. Jeg skal ikke bry deg.
-Han er ikke din. -Nei.
-Han er Mr. de Winters hund. -Nei.
Det er hennes hund.
Hun kommer ikke hit lenger.
Hun gikk ut i sjøen.
Hun druknet.
Du er ikke som henne.
Kom, Jasper.
Jeg sa ingenting, gjorde jeg vel?
Kom, Jasper. Kom.
Jeg vet hvorfor du ikke ville ned hit.
Hvordan kunne jeg vite det når du ikke forteller meg noe?
-Det skal være låst. -Det var noen der.
Sikkert bare gartnerens sønn, Ben. Han er harmløs.
Maxim, jeg...
Herregud!
-Fra Italia. -Der er han.
Å ja. Det var like etter bryllupet.
For en fin, enkel kjole.
Max hadde rett. Du er slettes ikke som jeg trodde.
Og du ser bedre ut, gamle mann.
Ikke så sliten.
-Vær så snill. -Tøv!
Alle vet at du var helt knust for et halvt år siden.
Har du sett disse, bestemor?
Er de ikke fine?
Du store! Ja.
De er fra bryllupet mitt.
Hva er det jeg hører om at du ikke jakter?
Jeg rir ikke, dessverre.
Men det må du! Ellers går du glipp av all moroa.
Bli med. Jeg kan lære deg.
Grevskapets beste rytterske.
Ti stille, Giles.
Det kan sjokkere søsteren min at ikke alle liker det hun liker.
Samme hva hun liker, fortjener hun litt moro.
Jeg har lurt på å gjenopplive ballet.
For en vidunderlig idé.
Vi har ikke snakket om det.
Ikke vær så negativ.
Du elsket det.
Du kan holde det til ære for din nye brud.
Ja vel.
Det avgjør saken.
-For vår nye vertinne. -Ja. For vår nye vertinne.
Besøker du Manderley, kjære?
Hun bor her.
-Husk, bestemor. -Vi presenterte dere.
Hun er Maxims kone.
Nei, det er hun ikke.
Hun er ikke Maxims kone.
Så tåpelig.
Det er jo... fint med ballet.
Det er altfor lenge siden.
Jeg husker deg ikke.
Nei, jeg...
Vi har ikke truffet hverandre før.
Maxim, hvem er dette barnet?
Herregud. La oss få bestemor hjem nå.
Hva har du gjort med Rebecca?
-La være. -Jeg gjør det!
Jeg vil se Rebecca.
-La meg være! -Hun blir bare litt...
Det er denne tiden på dagen, og...
-Få henne i bilen. -Jeg vil bare...
Snakk med henne.
Inn i bilen, bestemor. Kom nå.
Fra blomsterværelset. Jeg håper det er i orden.
-Takk. -Jeg er lei for det.
Jeg hadde glemt hvor glad bestemor var i Rebecca.
Det går fint.
Hun var så fordømt irriterende.
Uimotståelig for alle. Menn, kvinner, barn, dyr.
Vi vanlige dødelige hadde ikke noe å stille opp med.
-Sir. -Hvorfor gråter han?
En av porselensfigurene fra morgenværelset er borte,
og Danvers krever at gutten sies opp.
-Det var ikke... -Hvilken?
Vi vet ikke, sir.
Danvers!
-Er alt i orden? -Ja.
Noe er forsvunnet fra morgenværelset.
-Danvers! -Hva er forsvunnet?
Hvorfor tror du at Robert tok den?
Dresden-figurene er verdifulle.
-Det var ikke meg! -Den er verdt 100 pund.
-Sir, jeg tror ikke... -Hvem var det da, Frith?
Mellompiken får ikke gå hit. Jeg gjør det.
Mrs. de Winter hjalp meg med det før.
-Frith sier bare... -Det var meg.
Jeg knuste den. Den knuste.
Det var et uhell. Den falt.
Der har vi det.
Robert, du er renvasket.
Hvor er bitene, frue?
I skatollskuffen, på baksiden.
-Send dem til reparasjon i London. -Ja visst, sir.
Og kanskje, hvis noe slikt skjer igjen, kan Mrs. de Winter fortelle det selv.
Om det var alt?
Frank.
Mrs. de Winter.
Jeg trodde du var i London med Max.
Er han i London?
Ja. Ordner noe papirarbeid.
Han ba meg låse her. Jeg låste deg nesten inne.
Det er synd.
At bygget forfaller.
Tja... ingen båt nå.
Max liker ikke å seile.
Ben sa at hun druknet.
Unnskyld. Jeg trodde du visste det.
-Nei. -Det er...
Det var stygt vær.
Selv for henne. Hun var en dyktig seiler.
Båten gikk ned.
De fant den aldri.
Hun ble skylt i land i Edgcumbe... to måneder senere.
To måneder? Gode Gud!
Stakkars Maxim.
Jeg kjørte ham dit for å identifisere liket.
Du må ikke dvele ved fortiden.
Du er så bra for Max. Han er en ny mann.
Hun må ha vært så redd.
Der ute, alene.
Hun var ikke redd for noe.
Kan jeg spørre deg om noe, Frank? Og lov at du sier sannheten.
Jeg vet jo ikke hva du skal spørre om.
Var Rebecca svært vakker?
Ja.
Ja, hun var vel...
...den vakreste jeg har sett i hele mitt liv.
Vakkert, ikke sant?
Jeg beholder det slik det var.
Det er som om hun bare har reist bort litt.
Du skremte meg.
Dette var favoritten hennes.
Jeg la den fram for henne den kvelden.
Hold den.
Ta på den.
Hun ville ikke ha en kammerpike. "Jeg vil bare ha deg, Danny."
Ser du hvor høy hun var?
Hun kledde alt med den figuren.
Jeg gredde håret hennes hver kveld.
"Kom igjen, Danny, håret", sa hun.
Jeg sto bak henne...
...og gredde i 20 minutter hver gang.
Den store manken med mørkt hår.
Han hjalp til.
Han likte å gjøre det for henne.
De kledde seg til middag, gjestene ventet.
"Hardere, Max, hardere!"
Og han brølte av latter.
Han lo bestandig den gang.
Grer han håret ditt?
Nei.
Mrs. Danvers, ber Mr. de Winter deg beholde rommet slik?
Det trenger han ikke.
Hun er fortsatt her.
Merker du det?
Jeg lurer på hva hun synes om deg.
Som tar mannen hennes og... bruker navnet hennes.
Hun hadde ønsket at han ble lykkelig.
Nei, han blir aldri lykkelig.
Hun var hans livs kjærlighet.
Maxim?
God morgen, frue.
Kjære vene! Du har skrapet deg opp.
Savnet meg?
Hallo, du må være den nye Mrs. de Winter.
Det må være en feil.
-Mr. de Winter er i London. -Er du alene her?
Er han ikke redd noen skal stjele deg?
Jack Favell. Står til?
Vil du legge igjen kortet ditt?
For høflig til å be meg ryke og reise.
Du er søt.
Ikke vær redd. Jeg skal besøke Danny.
Hun ba meg på te.
-Men jeg er fryktelig tidlig ute. -Mrs. Danvers?
Derfor ventet jeg her ute,
ellers får jeg en smekk.
Mr. Favell? Hvor skal du?
Charlie, kom an.
-Unnskyld meg! -Ja.
Phillippa! Kom inn, Charlie.
-Rolig, Starlight. -Rolig.
Du har for mye energi. De har forsømt deg.
Som ventet.
Rebecca var den eneste som taklet deg.
Ja.
Kjente du Rebecca?
Hun er min kusine. Var.
La oss ta en ridetur.
Nei. Jeg vet ikke hvordan.
Jeg kan lære deg. Eller har du noe bedre å gjøre?
-Hvordan... -Én, to, tre, sving benet over. Klar?
Én, to, tre.
-Kan du gi bein? -Ja vel.
Er du...
Vi tar det rolig.
Sånn ja.
Hvordan føles det?
-Ta tøylene. -Ja vel.
-Løst og ledig. -Ja.
Og lavt. Sånn ja.
-Greit. -Her i fanget ditt.
Veldig viktig: Klem med lårene.
La dyret få vite at du er der.
Du kommer til å bli fryktelig støl.
Beveg deg med meg. Klar?
Ja vel.
Kan jeg spørre deg om noe?
Har Max snakket med deg om ulykken?
Ikke nevnt Rebeccas tur til London den dagen?
Nei.
Nei, han vil ikke snakke om det.
Så du vet ikke om han traff henne da hun kom tilbake,
før hun dro ut i båten?
Nei.
Det var noe hun ville fortelle meg.
Noe veldig viktig.
Og å ikke vite hva det var...
Det er svært vanskelig.
Jeg gjør visst skam på slyngelryktet mitt.
-Kom tilbake og spør Maxim. -Skulle gjerne gjort det.
Men jeg er redd jeg ikke er ønsket.
Faktisk er det best om du ikke sier at jeg har vært her.
Jeg trodde dere var venner.
Egentlig ikke.
Og jeg vil ikke at noen av oss
skal bli rammet av hans beryktede temperament.
Jeg vet ikke hva du mener.
Det er fortsatt tidlig.
Jeg får ikke la Danny vente. Du vet hvordan hun er.
Hvorfor ba du ham?
Jack Favell.
Du ba ham til te,
vel vitende om at Mr. de Winter ikke vil ha ham her.
Det må ha skjedd en feil, frue.
Jeg har ikke sett Mr. Favell på over et år.
Hallo, Frith.
Hallo, sir. Mr. Favell kom på uanmeldt besøk.
Jeg blåser i hva hun sa til Frith! Mr. Favell sa at hun ba ham hit.
Og Mrs. Danvers tvang deg til å ri med ham?
Nei, jeg kan forklare!
-Forklare hva? -Jeg skulle fortelle deg det.
Vil du fortelle hvordan du dro ham med deg til båthuset?
Viste ham det fine nye nattøyet ditt?
Hvordan kan du tro det?
Jeg hadde aldri sluppet ham inn om jeg visste det ville opprøre deg.
Vær så snill. Jeg elsker deg.
Gjør du?
Mrs. Danvers ba ham hit.
Jeg vil ikke høre et ord til om Danvers!
Kom inn.
Mrs. Danvers.
Jeg vil si deg opp.
Har Mr. de Winter sagt ja til dette?
Det var min avgjørelse.
Du skjønner...
Jeg passet på Rebecca da hun var liten.
Vi kom hit sammen da hun giftet seg.
Jeg var hennes venn.
En å betro hemmeligheter til.
Slike bånd kan ikke brytes.
Ikke erstattes. Det var feil å forvente det av deg.
Du finner et nytt hus.
Nei.
Vi kvinner kan enten gifte oss eller finne en huspost,
og jeg er for gammel for begge deler.
Vi skal sørge for at du får midler.
Det handler ikke om penger.
Dette var ikke en jobb for meg. Rebecca var mitt liv.
Ja.
Beklager om jeg sviktet deg. Jeg mente ikke å skuffe deg.
Du virket så fast bestemt på å gjøre ting på din måte.
Nei. Alt dette er nytt for meg.
Huset, staben...
Jeg tror Mr. de Winter håpet at du ville hjelpe meg.
Du ba meg ikke om hjelp.
Vel...
Hva om jeg ber om den nå?
Jeg er lei for det.
Jeg var en idiot. Det var ikke din skyld.
Det vet jeg.
Jeg er så lei for det.
Greit.
HORS D'OEUVRES ØSTERS
Godt, frue. Perfekt. Jeg får dem trykket opp.
Og vi må gi Voce i London beskjed før fredag om de skal lage kostymet ditt.
Ja. Jeg er redd jeg ikke kommer på noe.
Du blir den viktigste damen på ballet.
-Velg noe med det i tankene. -Ja.
Vær selvsikker.
La dem se din naturlige skjønnhet.
Frue?
Om det ikke er for freidig av meg,
Mrs. Danvers sa du ikke hadde valgt kostyme, og...
Vil du høre et forslag?
Ja, gjerne. Hva som helst. Sett deg.
Bare... De gamle maleriene.
Jeg har tenkt at de ville blitt flotte kostymer.
Særlig damen i den røde kjolen.
Flott valg.
Clarice fortalte det.
Og et verdig fruen i huset.
Jeg beklager så mye.
HERTUGEN OG HERTUGINNEN
Kan du ta med dette til Mrs. Danvers?
-Se om hun har alt. -Ja.
-Tusen takk. -Og gå til huset...
-Beklager. -Beklager!
-Velkommen. -Er alt i orden?
-Ja. Det blåser litt, Frank. -Ja.
-Håper det ikke blir regn. -Nei da.
Kjære vene.
-Hva? Ikke rør! -Får jeg ikke se?
Nei, du ødelegger overraskelsen.
-Du vet jeg ikke liker overraskelser. -Du vil like denne.
Jeg vil bli ukjennelig.
Jeg er så stolt av deg.
Ikke la meg vente for lenge.
Gå da, så jeg kan gjøre meg klar.
-Vær så god. -Å, nei. Det kan jeg ikke.
Ikke vær dum. Jeg skal ikke sladre.
Gå vekk! Du kan ikke komme inn!
Gjestene kommer, frue.
Ja vel. La oss ta dem imot.
Si at fruen kommer straks.
Ja vel.
-Hva driver du med her borte? -Ingenting.
-Akkurat som i gamle dager, hva? -Det er fint.
Ikke noe kostyme?
-Dette er kostymet. -For et styr.
-Det er fabelaktig. -Sjampanje.
-Sen som vanlig. -Hva er unnskyldningen?
Tre som falt over veien.
Nei, for dette.
Men jeg bruker det hvert år.
Endelig. Nå kommer hun.
Hallo, Mr. de Winter.
Skal det være en spøk?
Selvsagt ikke. Det er maleriet. Jeg trodde...
Gå og skift.
Hva er det? Hva har jeg...
Gå og skift nå.
Hva galt har jeg gjort?
Nå, sa jeg!
Unnskyld. Jeg visste det ikke.
Det var Mrs. Danvers' idé.
Rebecca har brukt det før, ikke sant?
Mrs. Danvers sa at han ville like det, og at du ville like det.
Hold dette.
-Det er svært uheldig. -Det var nifst, eller hva?
-Nei. Jeg kan ikke. -Tøv! Du må.
Nei.
Det er ikke så ille.
Du forstår ikke. Jeg kan ikke. Ikke etter det jeg gjorde.
Hvordan kunne du vite?
Vask ansiktet, så skal jeg finne noe du kan ha på deg.
Jeg burde visst det.
-Jeg burde ikke ha brukt det. -Ta deg sammen.
Du kan sitte her og synes synd på deg selv,
eller bli med meg ned og le av det.
Ansiktet hans...
Han ville ikke ha snakket slik til henne.
Dere er svært ulike, og det er ikke noe å skamme seg over.
-Greit. -Kom igjen.
Du er ikke på kontinentet. Bit tennene sammen.
-Hva? -Å ja.
Dette duger.
Det går fint.
Bra.
-Jeg møter deg nede. -Ja.
-Ja? -Ja.
Ingenting ville gledet meg mer...
Lord Crowan, lady Crowan, dette er Mrs. de Winter.
Uflaks at kjolen ikke kom fram.
-Ja. -Ingen fare.
Du er nydelig, og mer bekvem enn hva jeg er i dette tåpelige kostymet.
Ikke tøys, kjære. Du er vidunderlig.
-Maxim, jeg... -Dette var en tabbe.
Jeg burde ikke ha tatt deg med hit.
Matroser og soldater vendt hjem fra krigen...
Ikke et sted for deg.
...som kjempet så tappert for sitt land.
Hjem for å sulte, skulle blitt der de var...
Rebecca! Rebecca!
Maxim?
Forstår du nå?
Du vil aldri erstatte henne. Du kan ikke.
Dette var ditt verk.
-Du har vært imot meg fra første stund. -Nei.
Jeg hjalp deg.
Du lurte meg. Du planla dette.
Du og jeg vet begge at du er udugelig.
Ikke verdig ham og ikke verdig dette huset.
Han vil aldri elske deg.
Og hvorfor skulle han det?
Han gjorde det.
Han kan ikke elske deg, for du er ikke henne.
Du skulle sett henne.
Seksten år gammel, på sin fars hest, et stort beist,
men hun mestret ham.
Da hun var ferdig med ham, var han bare fråde og blod.
Jeg har sviktet henne ved å la deg være her så lenge.
Hun vil ikke finne seg i det. "Vi ses i helvete først, Danny."
Men Rebecca er død! Hun er død!
Han forlater deg, skiller seg fra deg. Hva skal du gjøre da?
Jeg skal dra.
Dra? Hvor hen?
Du kan ikke gifte deg på nytt.
Du kan ikke styre en husholdning. Du har ingen familie til å forsørge deg.
Det er i orden.
Jeg vet hvordan du har det. Det er ikke så ille.
Det er raskt over.
Ikke vær redd. Det er best slik.
Ingen vil ha deg her.
Frith! Robert! Kom fort.
Tråler på grunn. Tilkall kystvakten.
-De er på vei, sir. -Maxim.
Hva gjør han der nede?
Daniel, vent på meg.
Kom igjen! Gå. Sånn ja.
Trekk unna!
Det er en dykker der.
Må ha vært verdifullt.
Det er fra tråleren.
De fant noe annet der nede.
Sånn ja! Bra!
Kommer!
Jeg sa ingenting, ikke sant?
Hun kommer ikke tilbake nå.
Fiskene har jo tatt henne nå, ikke sant?
Frank.
Du burde ikke være her.
Trekk unna.
Liket ble funnet i båten.
Samme hårfarge.
Og inskripsjonen på gifteringen. Det er henne.
Ikke vær latterlig.
Det finnes sikkert en logisk forklaring.
Er det ikke rart at din bror identifiserte liket av en fremmed som sin kone?
Nei, jeg synes ikke det.
Hvis du er så bekymret, spør Maxim selv.
Ingen har sett ham på timevis. Jeg mener...
Hva har hendt? Hvorfor avhørte politiet ham?
Nei. Han har ikke vært hjemme. Når lot de ham gå?
Si fra når du ser ham.
Naturligvis, Frank. Takk.
Ikke vær redd.
Det er over. Hun har vunnet.
Hvem har vunnet?
Rebecca.
Hvis det var henne de fant, hvem begravde du?
Jeg vet ikke.
Maxim.
Sannheten.
Jeg vet ikke. Jeg sverger.
Hvordan druknet hun?
Hun druknet ikke.
Ikke lyv for meg.
Hun druknet ikke.
Hun var alt død.
Båten var skadet.
Jeg skadet den.
Med vilje.
Å, Maxim.
Du kjente henne ikke.
Ingen gjorde det.
På bryllupsreisen ga hun meg klar beskjed. Hun skulle beholde London-leiligheten.
Alle mennene. Til og med fetteren.
Vær så snill!
Hun nøt det. Å spille rollen.
Den perfekte hustru, vel vitende om at jeg aldri ville skille meg.
Fordi du elsket henne.
Jeg hatet henne.
Hatet ondskapen hennes.
Jeg hatet feigheten min.
At jeg ikke kunne skille meg. At jeg ikke kunne gjøre det mot navnet vårt.
Hvordan døde hun?
Da hun kom hjem fra London, sa hun at hun ventet besøk fra Favell.
Da jeg kom hit, var hun alene.
Hun så annerledes ut. Blek.
Hun var hos en lege i London.
"Tenk om jeg fikk et barn, Max. Du kan aldri bevise at det ikke er ditt."
Det var ikke nok for henne å ta stoltheten min.
Hun ville ta navnet mitt, hjemmet mitt, alt.
Og hun sa: "Gjør det, Max.
Skyt, så blir du fri."
Vær så snill.
Kulen gikk rett gjennom henne.
Først sto hun bare der.
Så rolig.
Nesten lettet.
Så var hun borte.
Jeg har trodd at du fortsatt elsket Rebecca.
Hvorfor sa du det ikke?
Jeg kunne ikke.
Jeg var så redd for å miste deg.
Gå til politiet, fortell alt.
Du visste det ikke. Det vil ikke skje noe med deg.
Jeg forstår om du ikke vil se meg mer.
Det er ditt valg.
Du gjorde en feil... da du identifiserte liket.
Det var sorgen, traumet.
Ingen andre enn oss får vite det.
Hun har ikke vunnet.
Hun får ikke vinne.
Du må ikke snakke med dem.
Alle reiser seg for dommer James Crouch.
Tilbake.
Ro i salen.
Dette er... Sett deg, sir.
Retten skal foreta avhør om dødsårsak etter funnet av avdøde Rebecca de Winter.
Dette er ikke en straffesak.
Vi skal bare fastslå hvordan Mrs. de Winter døde.
Retten vil nå høre betjent Welch fra Kerrith-politiet.
Betjent Welch.
Liket Mr. de Winter identifiserte i fjor...
...var ikke kona.
Liket av Rebecca de Winter ble funnet i båten hennes.
Det plaget meg.
I likhet med skadene på båten.
Hvilke skader?
Vi fant fire hull under vannlinjen,
som fra en båtshake.
-Eller pigg. -Og det tyder på...
At noen ønsket å senke båten.
Etter min mening
finnes det bare to mulige kjennelser.
Selvmord eller drap.
Din kone dro til London den dagen hun døde.
Tiden er inne.
I din forklaring sa du at din kone virket
"åndsfraværende og ulykkelig" da hun kom hjem.
Ikke gå i forsvar. Bare svar rolig.
Hvorfor var hun i London?
Jeg aner ikke.
Var det vanlig for din kone
ikke å snakke om slike ting med sin mann?
Antyder du at det var ekteskapsproblemer?
Jeg prøver å forstå
hvorfor du ikke kjente igjen din egen kone i fjor.
Hun hadde ligget i sjøen i to måneder. Drevet tre mil.
Hun var oppsvulmet, oppløst. armene var revet av, og fjeset var borte.
Ro i salen!
Jeg var arrogant og dum.
-Jeg mistet besinnelsen. -Nei, du viste følelser.
De vil tro deg.
Hvem andre vet at hun var hos en lege?
Du, jeg og legen.
De vil nok ikke finne noen fysiske bevis.
Ikke etter så lang tid i sjøen.
Legen er alt de har.
Jeg sa til Mr. Favell at han er uønsket, men han insisterte.
Takk, Mrs. Danvers.
Hva vil du?
En ny whisky og soda ville vært fint.
Det gjelder Rebecca, så du bør sende din kone til sengs.
Jeg går ingen steder. Jeg vet alt om deg og Rebecca.
Jaså?
Du vet alt om det, gjør du?
Dere sto hverandre nær, Favell.
-Hadde jeg funnet deg her den kvelden... -Han var ikke her.
Men hun ba meg komme.
Og det er poenget.
Selvmord eller drap, sa han.
Å be noen på besøk
høres ikke ut som noe man gjør om man vil gjøre slutt på alt.
Det er det som har plaget meg.
Men nå begynner det å gi mening.
Hun ville omsider forlate deg. Var det derfor du drepte henne?
Du har ingen bevis. Det er ditt ord mot mitt.
Nei.
Det er ditt ord mot Rebeccas.
"Kom til Manders når du får dette.
Jeg har noe å fortelle deg,
og jeg vil treffe deg så fort som mulig. Rebecca."
Få se.
-Kom deg ut. -Ikke la deg provosere.
Nei, ikke la deg provosere.
Jeg kom bare for å takke.
Du har vært så sjenerøs i årenes løp,
delt din kone med så mange av oss.
Jeg lurte på om jeg kunne få prøve meg på den nye.
Det er temperamentet jeg snakket om.
Hvor mye vil du ha?
Hun er smartere enn hun ser ut.
Det ble visst litt blod.
Kjære vene.
Men hun har rett.
Jeg er ingen rik mann.
Jeg er for glad i gambling,
men jeg har vent meg til en viss livsstil.
Jeg tror jeg kan klare meg på...
...10 000 pund for brevet
og min taushet i vitneboksen i morgen.
Dette er utpressing.
-Hva gjør du? -Ringer politiet.
Ja. Ring politiet.
Kanskje vi får dele celle.
Ikke så lenge.
Du havner nok i galgen.
Etter begjæring fra betjent Welch
er det en endring i dagens prosedyre.
Vi skal nå få høre
fra de Winters husholderske, Mrs. Danvers.
Det skjer vel ikke mye på Manderley uten at du vet om det eller ber om det?
Jeg sørger for at det ikke oppstår problemer i huset.
Det var slik du fikk vite
om avdøde Mrs. de Winters forhold til Mr. Favell.
Jeg vet at de hadde et nært forhold, men fruens privatliv var hennes eget.
Som det burde være.
Men grunnet de uvanlige omstendighetene
kan du kanskje fortelle retten det du fortalte meg i går.
Jeg fikk vite om et brev skrevet til Mr. Favell.
Jeg ba ham fortelle dere om brevet.
Et brev Mr. de Winter ville skjule for retten.
Ja.
Brevet ba Mr. Favell besøke Mrs. de Winter i huset...
...den kvelden hun døde.
Mr. de Winter tilbød ham penger for brevet.
-Brevet var fra Rebecca de Winter. -Ja.
Hun skrev at hun måtte fortelle ham noe.
Hvor mye ble Mr. Favell tilbudt?
Ti tusen pund.
En sjekk...
...skrevet av Mr. de Winter... i bytte mot brevet.
Hvor står det? Det er bare en sjekk.
Ro i salen!
Mrs. Danvers, mener du det er sannsynlig at Rebecca de Winter druknet seg?
Nei, sir.
I ukene før hun døde
hadde hun følt seg sliten og uvel.
Og hun ba meg legge ut buksene hennes.
Magen hennes vokste.
Fruen var i London før hun døde. Sa hun hvorfor?
-Nei. -Underlig.
Det var nok svært privat siden hun ikke sa det til meg.
Som en legetime.
Ikke familielegen, mer diskré.
Vekk fra nysgjerrige øyne, som om det var noe hun ville holde for seg selv.
Bare dele med sin elsker, Jack Favell.
Din jævla morder!
Med mitt barn! Jeg håper de henger deg.
Jeg håper de henger deg! Du drepte Rebecca!
Kun to mulige kjennelser.
Jeg håper du er enig i at det ikke finnes motiv for selvmord.
Men et klart motiv for drap.
Avhøret avbrytes i påvente av etterforskning.
Mine damer og herrer, retten er hevet.
Ingen står over loven.
Ikke rør meg!
Mrs. Danvers.
Ikke si noe. De mangler bevis.
Gi meg avtalebøker, dagbøker, adressebøker, regnskap, alt.
Hun var hos den legen, og hun betalte ham.
Ring alle kvinnespesialister i London.
POLITI
Har dere tillatelse til ransakelse?
Mrs. de Winter?
-Frank! -Hva er det?
Jeg trenger sjekkene og bankutskriftene. Alt som kan ha legens navn og adresse.
Her er det. Jeg vet hva du trenger.
-Jeg trenger en lege. -Lege? Der.
Det må være ham.
Skam deg.
Skam deg som tar hans parti.
Jeg tar ingens parti, Mrs. Danvers. Jeg...
Og du, Frank. Smisket for Mr. de Winter på dagtid
og banket på hyttens dør om natten.
Hulkende som en smågutt.
Hun foraktet dere alle.
Mennene i London, mennene på Manderley-festene.
Dere var bare leketøy for henne.
Og hvorfor skulle ikke en kvinne more seg?
Hun levde livet som hun ønsket, min Rebecca.
Ikke rart at en mann måtte drepe henne.
Det må ha gjort vondt.
Å vite at din eneste venn tok med seg en slik hemmelighet i graven.
Pakk sakene dine, Mrs. Danvers.
Jeg vil ha deg ute før kvelden.
-Frøken? -Jeg har glemt vesken min.
Hvem var du hos?
Dr. John Baker.
Takk.
Vent her.
-Dr. Baker, sir. -God kveld, Tas.
"Danvers."
Jeg har så mange pasienter.
Jeg kan ikke huske henne.
Kanskje du husker henne når du ser journalen.
Det blir enklere å lese journalen.
Vi skal hjelpe så godt vi kan.
Å nei. Dette er feil.
Hvor ble det av henne?
Hvem?
Den unge kvinnen som var her.
Den er ikke her.
Jeg skal spørre sekretæren.
Hun kan ha feilplassert den.
Kan denne piken ha kommet seg ut herfra?
...SARKOM I LIVMOREN...
Jeg har bare lest den. Ikke endret ett ord.
Rebecca Danvers. Ja, nå husker jeg. Fælt tilfelle.
Hun het ikke det. Og hun var ikke gravid.
Hvorfor brukte hun falskt navn? Hvorfor dro hun helt til London
for å oppsøke deg og ikke familielegen?
Kanskje hun ville spare familien for nyheten.
At barnet ikke var mannens?
Jeg er ikke den slags kvinnespesialist.
Jeg er ikke fødselslege, jeg er onkolog.
Jeg behandler kreft i forplantningsorganene.
Oppblåsthet, utmattelse. Det er vanlige symptomer.
Hun hadde kreft.
Hun ville si det til Favell.
Det beviser ikke at hun begikk selvmord.
Hun ville ikke lide.
Ja, det sa hun.
Den var langt fremskreden da symptomene kom.
Hun kom første gang i april. I mai var det for sent for behandling.
Hun hadde bare uker igjen, og smertene må ha vært store.
Hvordan gjorde hun det?
Hun dro ut i båten sin og senket den.
Hun druknet seg.
Du hadde flaks, Max.
Du tror at du har vunnet.
Kanskje loven ikke kan røre deg. Men det kan jeg.
Er det mer du vil si?
Si det nå.
Vet du hva jeg hater henne mest for?
Det hun tok fra deg.
Det er borte for alltid. Det morsomme, unge, forvirrede uttrykket jeg elsket.
Du er ikke slik lenger.
Ikke hat henne for det.
Hva er det som brenner? Herregud, det er Manderley.
Kom igjen! Bort derfra.
Vekk fra plenen! Kom igjen!
Vekk fra plenen! Frith!
Har alle kommet seg ut?
-Jeg vet ikke, sir. -Hva skjedde, Clarice?
-Jeg så henne. -Hva mener du? Hvem så du?
Mrs. Danvers.
Kom igjen! Hvor er slangene?
-Hvor er hun? -Hun gikk til båthuset.
Mrs. Danvers! Vær så snill!
Gå vekk derfra.
Du ba meg om hjelp. Her er den.
Mrs. Danvers, vær så snill.
Han drepte den eneste jeg elsket.
Du kan ikke få Manderley.
Det var vårt, forstår du.
Du må ikke gjøre dette.
Jeg vet at du blir hos ham. Men du blir aldri lykkelig.
Jo, det blir jeg.
I natt drømte jeg at jeg dro til Manderley igjen.
Jeg drømte om Mrs. Danvers og Rebecca.
Men i morges våknet jeg og la de døde bak meg.
Og her jeg sitter foran speilet på det lille rommet i Kairo,
på vår vei for å finne et ekte hjem,
kan jeg se kvinnen jeg er nå.
Og jeg vet at jeg valgte riktig...
...å redde det eneste som er verdt å gå gjennom ild for.
Kjærlighet.
BASERT PÅ ROMANEN AV DAPHNE DU MAURIER
Tekst: Tonje Bjørkheim Nilsen