Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
STRADA CHUCK BROWN
CASE ÎN ORAȘ ȘI APARTAMENTE
BULEVARDUL GEORGIA BULEVARDUL FLORIDA
ARMONIA IUBIRII TEMPLU DE RUGĂCIUNE
Un portret poate fi foarte puternic.
Mai ales dacă te gândești la persoana la care te uiți.
- Yusef! - Uite-l!
- Ce faci, Regele Negrilor? - Scuze.
Mă bucur să te văd.
Gândește-te la experiențele lor!
Oamenii de culoare sunt extraordinari și normali în același timp.
Asta mă ține treaz noaptea.
E intens.
Introspectiv.
Îmi permiți?
E minunat.
Mulțumesc.
Din vestul Africii?
Da.
De pe Coasta de Fildeș.
Măiculiță!
Salut!
Ea e verișoara mea, Sicily.
- Încântat. - Mă bucur să te cunosc.
Isaiah!
Mă scuzați puțin?
Nu vorbim despre asta?
Despre ce?
Termină!
O privești de parcă vrei s-o pictezi.
Yusef!
Ce public numeros! A fost uimitor.
Chenai, Isaiah Maxwell.
- Încântat. - Yusef, e nevoie de tine.
- Ne mai vedem. - Da.
Vino cu mine!
Mulțumesc, dle.
A vrut să picteze peste el.
Ai ochiul format.
Ți-am văzut lucrările.
- Da? - Bineînțeles.
Asta e slujba mea.
Da.
E o adevărată bucurie să urmărești progresul unui artist
prin intermediul mai multor serii de lucrări.
Aici.
Un experiment.
Succesul.
Dezamăgire.
Yusef spune că ești special.
Dacă vrei reprezentare și o potențială expoziție doar a ta,
va trebui să te dedici 100% muncii tale.
- O expoziție a mea? - Am un spectacol de grup în câteva luni.
Dacă ai lucrări până atunci, aș putea să le includ.
- Ar fi minunat. - Bun.
- Dacă-mi permiți. - Sigur că da.
- Care-i treaba? - Bună!
- Ce faci? - Bine. Tu?
- Grozav. - Da?
- Da. - Da, se vede.
- Da, mă relaxez. - Văd.
Cauți ceva. Glumeam.
Știu eu. Ți-ai văzut tovarășul?
- Nu l-am văzut. Unde e? - Habar n-am. Probabil întârzie.
Întârzie? Are treburi, dacă mă înțelegi.
Ce faci, frate?
- Ce faci? - E mișto aici.
- Știu. Mulțumesc. - E super.
- Fato! - Bună!
Rahat!
- Încep. Hai, spargeți gașca! - Nu fi supărat! Nu fi invidios!
Să te distrezi în seara asta!
Sigur.
- Cum stă treaba? - Grozav.
- Ce faci? - Bine.
Tare. Ți-o prezint pe iubita mea, Mecca.
- Încântată. - Isaiah.
Ce faci? Mă bucur să te văd.
- V-am trimis sticlele la masă. - Sigur.
Rahat. Stai!
Mă bucur să te văd!
Mă bucur foarte mult că ai ajuns!
- Arăți grozav. - Termină!
- Minunată ca întotdeauna. - Mersi, încerc.
- Aplauze pentru Gold Lake. - Stai!
- Haide! - A venit Gold Lake.
Din Washington.
- Vreau asta. - Vreau poșeta, pantofii, tot.
- Putem să facem schimb, scumpo! - Fată!
Ce faci, dragă?
- Tu ce faci? - Bine.
- Mă bucur să te văd! - Și eu.
- Arăți bine. - Ești gata de petrecere?
O să încerc. N-am mai fost în oraș, mi-am ieșit din mână.
- Ne descurcăm. - Da.
Te ajutăm noi.
Da.
Haide, Stevie!
Așa cred.
Isaiah, ea e Stevie. Am fost împreună la Howard.
Și tovarășul meu Isaiah. Ne știm din tabăra…
Pentru tineret a lui Marion Barry.
Da, o nebunie.
Bine.
Mă bucur să te cunosc.
- Din nou. - Din nou.
Stai! Vă cunoașteți?
E a doua oară când facem cunoștință, deci cam așa ceva.
Da, bine.
- Ar trebui să aducem ceva de băut. - Da. Așa facem.
- Deja știu. - Știi ce vreau? Bine.
- Haide! - Da.
Bine.
- E mică lumea. - E mică lumea.
- Ești frumoasă. - Mersi.
Îmi place asta…
Îmi place asta.
Cu părul prins la spate.
- Frumos public. - Da, e destul de aglomerat, nu?
- Nick e băiat bun. - Bine.
- Da. - Gata?
- Pentru tine. - Mulțumesc!
Bine…
- Pentru prezent. - Pentru prezent.
Noroc!
Contact vizual.
E tare. Sunteți gata?
Verificare, unu, doi. Ce faceți în seara asta?
Haide! Distrați-vă! Se poate mai mult zgomot. Ce faceți astăzi?
Dacă nu mă știți, numele meu e Nick. Sunt proprietarul acestei clădiri.
- Urmează trupa Get Down. - Îl ajut.
Bine. Pe curând!
Vreau să aveți parte de aroma Washingtonului acum…
Ce știi despre Go-Go?
Urmează să aflu.
Dansezi?
Hai, pornește muzica!
Strigați!
Hai, campionule!
Ce faceți?
Deci ești artist.
Se vede.
E de rău?
Nu.
Nici vorbă.
Rahat. Mie mi se pare că toți suntem artiști.
Întâmplător, eu pictez.
Eu n-am nicio genă de artist în mine.
Mi-e greu să cred asta.
Lumea te face să simți că arta trebuie să fie ceva rafinat…
Cei de culoare creează orice din nimic zi de zi.
Dacă nici asta nu se numește artă, nu știu ce să spun.
Și tu?
Eu ce?
Haide! Știi la ce mă refer. Cu ce te ocupi?
M-am transferat la Universitatea Georgetown, la Drept.
Georgetown?
Da. Cu asta mă ocup.
Cum te-ai ales cu numele Stevie?
Mama mea.
M-a numit după Stevie Wonder.
Pe bune.
E mișto.
Da. Mama l-a văzut în concert la Rotterdam când era însărcinată în opt luni.
A spus că am eram atât încântată că am dansat tot concertul.
- Așa m-am ales cu el. - Măi să fie! Așa stă treaba.
Ai mei și-au ales numele preferat din Biblie și gata.
Deci Rotterdam?
Da, am locuit acolo până la 16 ani.
Bine.
Dar părinții mei, bunicii mei, toată familia, toți sunt din DC.
DC sau PG?
- DC. - Doar întrebam.
Mulți încearcă să pună DC, Maryland și Virginia laolaltă,
dar știi cum e.
Aici stau eu.
- Aici stai tu? - Da.
Mulțumesc că m-ai condus!
Mi-a făcut plăcere.
Stevie!
Știu că ești ocupată cu facultatea,
dar, dacă vrei vreodată să iei o pauză,
poate mai ieșim.
Bună dimineața, Stevie Richmond!
Bună dimineața, Isaiah…
Maxwell.
L-am salvat.
Îmi place designul.
- Designul era frumos. - Chiar în față.
- Doamne, ai milă! - Nu puteam vedea.
Părintele Riley chiar a pus suflet în predică.
Mi-ar fi plăcut mai mult dacă n-ar fi fost pălăria lui Helen.
Nu reziști o zi fără să bârfești lumea?
Termină! Nu o bârfeam pe ea. Bârfeam pălăria ei.
Junior, ai trimis CV-ul pentru slujba aia?
- Care slujbă? - Aia recomandată de diacon.
Am spus că nu mă înscriu.
Junior, mai vinzi spermă?
S-a întâmplat o dată, Claudette.
Diaconul spune că slujba e bine plătită.
Ai putea să susții biserica, să-ți găsești apartament.
Încerc să-mi dau seama cum o să-ntreții familia cu tablouri.
- Nu e o slujbă adevărată. - Care familie?
- Lasă-l să-și găsească femeie… - Eu…
Să-mi spui cum e să fii falit!
Mă duc înăuntru.
CAFENEAUA BEREKA
- Bună! - Îmi place că ești aici.
Îmi dai toată cafeaua gratis.
Accept donații. Ai putea oricând să…
- Azi, nu. - Nu?
- Frumoasă rochie! - Ce dură ai fost!
E de la aceeași fermă sau de la alta?
E de la altă fermă.
E unul dintre cele mai vechi soiuri care se mai produc în Etiopia.
Nu-i de mirare că e așa de bună.
Mersi, soro.
Tu ce mai faci? La ce lucrezi acum?
Nu prea pot descrie.
Adică, îmi place ce fac la firmă.
Dar nu știu dacă vreau să fiu o avocată de succes la o firmă mare.
Tata crede că firmele mari îmi vor oferi avantaje mai târziu.
Eu sunt
cel mare coșmar al părinților mei.
Termină!
Uite, fată! Am mai multe diplome ca să le torn cafea oamenilor.
Termină! Te descurci.
Așa e. Ai dreptate. Mă descurc.
Știi, am văzut cum te privea Isaiah.
Termină, fată! N-am timp de nimic acum.
- Bine. - Uite cum îmi petrec weekendurile!
- Nu-i drăguț. - Nu.
M-a invitat la întâlnire.
Bine.
- Adică… - E grozav. E…
Doar o întâlnire.
Așa.
- Mai vedem. - Mai vedem.
- Vedem… - Gata!
- Nu face asta! - N-am făcut nimic. Asta e…
Ai grijă! E ipoteca pentru anul următor.
Mă descurc.
Pare serioasă treaba.
Ai terminat ăla pentru expoziție?
Încă-s blocat.
Tu…
Tu ai nevoie de inspirație.
Tu de unde te inspiri?
Depinde de tablou.
Câte un pic din toate.
Din femei, din șmecherașii de la colț, din arhitectura cubaneză,
din rățuștele din parc.
Inspirația vine din viață.
Nu poți să stai închis toată ziua
și să te aștepți să apară muza.
Muza e o scorpie flămândă care trebuie hrănită bine.
Trebuie să-ți miști fundul
și să-ți faci atelierul în altă parte, nu acasă.
Atunci o să devii artist adevărat.
- Te-ai apucat de predici? - Poți s-o numești cum vrei.
Dacă altceva nu înveți de la mine,
măcar un lucru să-l ții minte: păstrează un tablou din fiecare expoziție.
De ce spui asta?
Trebuie să deții propria artă.
Pe bune.
Nu m-am gândit la asta.
Știu.
Ca majoritatea.
Un raport recent al Institutului pentru Locuințe Echitabile
arată că prețurile locuințelor sunt adesea între 50% și 80% din venitul
celor mai sărace familii din district,
care sunt aproape în întregime de culoare și hispanice.
Legile actuale de protecție a locuințelor sunt greșite
și nu le mai sunt de ajutor celor pe care ar trebui să-i apere.
Nu sunt sigur că e o problemă de drept civil.
Poți dovedi tipare de discriminare?
Dacă-mi permiteți.
Ceea ce se întâmplă în DC acum
este rezultatul discriminării în domeniul locuințelor din țară.
E exact unul dintre motivele pentru care, în 1968, a fost adoptată
Legea Locuințelor Echitabile.
Deși discriminarea s-ar putea să nu se bazeze fățiș pe rasă,
ea a trecut în sectorul economic
care, în țara asta, e legat de rasă.
Râzi de mine?
Ce te-ai mai pregătit!
Îmi place să le răsfăț pe femei.
- Da? - Stai așa! Mai vrei vin?
- Te rezolv. - Da, te rog! Stai așa!
Trebuie să termini.
Rahat.
Nu, e în regulă.
- E bine? - E foarte bine.
Îmi place cum e aici acum.
- E momentul perfect. - E minunat.
Vreau să îți arăt ceva.
LA MIMI BERE - VIN - BĂUTURI SPIRTOASE
Deci aici are loc magia.
S-ar putea spune și așa.
Chiar îmi place.
Da, tocmai l-am luat de la mama de acasă. Trebuie să-l termin.
FRIZERIE
Nu e gata?
Nu. Mai trebuie niște detalii pe cămașă.
Pe fundal.
Îl termin eu.
Ce e acolo?
Încă nu i l-am arătat nimănui.
Haide!
Dă-o jos!
Cu grijă.
Scuze.
Mulțumesc.
Îmi amintește de lucrările lui Noah Davis.
E unul dintre artiștii preferați.
- Serios? - Da.
El spunea mereu că spiritualitatea stă la baza lucrărilor sale,
iar asta-i face pe oameni să se simtă stânjeniți.
Dacă lucrările mele ar putea stârni așa o conversație măcar în trecere…
ar fi fantastic, nu?
Cum știi când e gata un tablou?
Cum știi că faci dragoste cu cineva?
PARCUL LEDROIT
Tocmai am primit un pachet cu un tablou.
Știi ceva despre asta? N-are adresă de retur.
Pe bune.
Ai un admirator care-ți trimite artă.
Bun.
- Trebuie să depun mai mult efort. - Cred că depui deja destul.
Ei bine, e al tău acum.
Vrei
să-l agăți tu la mine?
Bine.
Măiculiță!
Aici stai tu?
Da.
Iată-l!
Unde vrei să-l agăți?
Mă gândeam
chiar aici.
Ce părere ai ?
Cum știi tu.
Depinde cum vrei să interacționezi cu el.
Vrei să te facă să zâmbești când intri pe ușă?
Să-ți reamintească de ceva…
Sau de cineva.
Ce zici despre locul ăsta?
Mă ocup eu.
Perfect.
BOLUL CU CHILI AL LUI BEN FONDAT ÎN 1958
Te ajut eu.
Ce drăguț!
- Stați așa! Nu. - Da.
Mă cunosc cu Puștiu' de cine știe când.
N-a curățat vreun rac nici pentru maică-sa.
Îi plac chiftelele de raci, așa că o ajut.
- Nu e adevărat. - Racii femele sunt mai dulci.
- Ăsta-i adevărul. - Da.
- Bine.
Da, sigur. Dar e logic. Fiindcă femeile sunt mai bune.
- De obicei. - Începem.
- Mersi. - Mersi.
Așa e.
Sincer, dacă vreți să vorbim sincer.
- Da, desigur. - Femeile sunt mai bune.
- De ce mă faci de rușine? - E ușor. Chiar îl plac.
Dar pe tine mai mult.
- Bine. Da. - Bine. Da, am înțeles.
- Tată. - Da?
De ce vopsim iar camera de zi?
Fiindcă mama ta se uită la prea multe emisiuni.
Parcă-ți plăcea să vopsești.
Nu e amuzant.
Cum merge căutatul unei slujbe?
În curând, o să fiu reprezentat.
Cineva o să-mi vândă lucrările.
Probabil o să am și o expoziție a mea...
TINERI ARTIȘTI
Sunt mândră de tine.
Serios, frățică?
Salut!
Ce faci?
- Apreciez. - Sigur.
- Mă bucur să te revăd. - Arăți grozav. Îmi place.
Mersi că ați venit.
- Desigur. - E tare creativ.
Ăsta e.
Puștiu', e o capodoperă.
- Da. - Doamne!
O să ai mare succes.
- Serios. - Sunt mândru de tine.
Frate.
- Isaiah, Stevie, zâmbiți! - Bine.
- Bine. Hai! - Bine.
- Pe orizontal e mai bine. - Da.
Să facem una la intrare!
- Da, îmi place. - Bine.
Uite-l!
- Mersi. - Mulțumesc mult.
- Te distrezi? - Mă distrez bine.
- Tu? - Isaiah!
- Adam! Care-i treaba? - Care-i treaba?
- Merge. Nu mă plâng. - Da!
Ea e Stevie, iubita mea.
- El e Adam. - Mă bucur să te cunosc.
- Am mers împreună la MICA.
Care-i treaba, omule? Ai contract cu vreo galerie?
- Și tu ești pictor? - Da, dar nu la fel de bun ca el.
Era vedeta generației noastre.
Mi se pare chiar mișto.
Dacă ești la New York luna viitoare, am următoarea expoziție la Sena.
M-am pregătit șase luni la Roma.
Mi-ar plăcea să vii.
E minunat, omule. Sincer, felicitări!
Mulțumesc, omule. Aș face orice ca să apar la expozițiile lui Chenai.
Mi-a plăcut lucrarea ta. Mi-a făcut plăcere să te cunosc.
- Încântată. - Ai grijă!
Eu…
mă duc să vorbesc cu Chenai.
- Bine. - Mă întorc imediat.
- Mersi că ai venit. - Cu plăcere. Termină!
Arată bine.
Dar
cred că poți mai mult.
M-ai prezentat drept iubita ta.
Chenai nu crede că-s gata pentru o expoziție a mea.
Poftim?
De ce?
Nu crede că mi-am dat seama ce vreau să transmiți.
Nu crezi că ai ceva de transmis?
Cum nu?
Am.
Știu că am.
Atunci, trebuie să-i arăți.
Mă gândeam…
să rămâi aici.
Da, rămân peste noapte.
Adică…
să rămâi de tot.
Crezi că suntem pregătiți?
Păi, oricum petrecem aproape toate nopțile împreună.
Poți lucra la atelier.
Am nevoie de o expoziție a mea.
Pe bune.
Stai să ghicesc: colegii albi din facultate
sunt deja la a doua sau a treia expoziție.
- Cam așa ceva. - Nu mai spune!
Cu cât ești mai bun decât ei?
Cu destul.
Mai marii noștri știu asta?
Adică, ar trebui.
Ar trebui.
Omule, n-o să știe până nu le arăți tu.
Să fii pregătit să creezi.
Nu mă refer la chestii bune. Ci spectaculoase.
Nu contează că ești mai bun decât colegii tăi.
Nu poți fi doar mai bun. Trebuie să fii unicat, ca un inorog.
Cum ești tu.
Nu m-am născut așa.
Am învățat să-mi schimb forma.
Șah mat.
Uneori, mă întreb dacă e nevoie să ai diplomă în Drept.
Poate că nu e.
Doar că te face de zece ori mai bună la munca ta.
Uneori, vreau să semăn cu tine.
Cum adică?
Îndrăzneț în păreri.
În lucrări.
Uneori, simt că lucrările mele nu-s de ajuns.
Și ce ar fi de ajuns?
Să-mi exprim ideile fără să fiu nevoit să le explic.
Fără niciun fel de declarație,
doar arătându-i pe cei de culoare
normali și frumoși
și toate cele.
- Și simți că poți face asta? - Nu știu.
Să știi
că nu le-am spus părinților că locuim împreună.
Bine. Adică…
Și mama poate fi puțin…
- Scumpo, mă descurc. - Ba nu. Stai!
Bună!
- Mamă, el e Isaiah. - Mă bucur să vă cunosc, dnă Richmond.
Da, așa e.
Știi unde îți găsești tatăl.
- Aici erai! Stevie! - Tati!
Vino, fetițo!
- Ce faci? - Bine. Tu?
- Bine. - Bun.
Tati,
el e Isaiah.
Încântat, domnule.
Bine.
Strânsoare fermă.
- De unde ești, fiule? - Din sud-est.
Serios? Așa se explică strânsoarea.
Aveți o casă foarte frumoasă.
Mie îmi spui? Am luat-o în vremurile bune. I-am derutat pe vecinii albi.
Sper că ai cumpărat ceva în sud-est.
Știi că vor veni și acolo.
Ia loc!
Mulțumesc pentru cină, dnă Richmond. A fost…
A fost minunată.
Cu plăcere.
Cum v-ați întâlnit?
- La o expoziție. - Da.
- Ții minte că ți-am povestit? - Da.
Stevie spune că ești pictor?
- Da, doamnă. - Asta ai învățat la școală?
- Mamă. - Da, am studiat la MICA.
Te-ai gândit la Howard? Are un program minunat de istorie a artei.
HU!
Știi tu.
Le țin pumnii tuturor care vor să se întrețină prin artă.
Nu mereu e vorba despre bani.
Sigur, nu mereu e vorba despre bani,
dar, din experiența mea, mai ales la ambasadă,
e mult mai ușor așa.
Îmi place că vrei să-i ajuți pe oameni,
dar există o metodă mai ieftină
și se numește voluntariat.
Dacă ești de culoare, nu faci Dreptul
ca să lucrezi pentru un ONG amărât sau pentru o firmă de mâna a doua.
Mi se pare minunat că Stevie vrea să ajute.
Avem nevoie de mai mulți avocați ca ea.
Așa e.
De cât timp sunteți împreună?
Cred că e greu să fii într-o relație când ești la Drept.
- Dragă… - Tati.
E bine.
Îmi fac timp.
Dragă, nimeni nu-și poate face timp. De asta nu vrem să-l irosim.
De fapt, eu și Isaiah locuim împreună.
Unde? De când?
- De când… - În casa ta?
Păi
chiar s-au schimbat vremurile.
MÂNCARE ETIOPIANĂ AUTENTICĂ
Îți spun adevărul.
- Ar trebui să fii mândru. - Cum adică?
- Ce tot spui? - Sunt mândră. Te las în treaba ta.
Dar acești taco cu injera… Sunt geniali.
- Grozavi. - Exact.
Deci, ce faceți weekendul ăsta?
Chiar așa.
Voiam să mergem la debarcader ca să pescuim
și să facem un grătar de pește.
- Noi ne băgăm. - Eu…
Nu pot.
Trebuie să termin ceva.
- Pentru expoziție. - Rahat!
Ai stat la atelier toată săptămâna, iubitule.
Da, știu , pentru că am multe de terminat.
- E doar o zi. - Înțeleg asta.
- Vrei să distrugi o familie? - Nu-mi pasă.
- Am mai furat iubite. - Ești nebună!
- Cu tine, nu se poate! - Nu mi-e rușine.
Văd.
Alo? Stevie?
- Hei! - Ce faci, fato?
Îmi pare rău.
- Ești bine? - Poftim?
Isaiah e foarte stresat,
încercând să obțină o expoziție.
Adică,
abia îl mai văd.
Adică…
Fato, știi bine
că bărbații se pot concentra doar la un lucru pe rând.
Aș vrea să știu cum să-l ajut.
Haide, Stevie!
L-ai dus la tine acasă ca să-ți cunoască părinții
și știi că e falit.
Uite, e bărbat, bine?
El vrea să poată aibă grijă de tine.
- Da. - Nu vrea să-l ajuți tu.
- Spun și eu așa. - Nu, ai dreptate. E adevărat.
Vreau să fie cât mai mare asemănarea,
dar vopseaua groasă distorsionează fața persoanei.
La urma urmei, vreau să pară dramatic, cred.
Dar…
distorsiunea…
e percepția mea asupra persoanei.
Haide!
Domnul e milostiv. Domnul e bun.
Îți mulțumim pentru mâncare. Amin! Mulțumesc, Iisuse.
Amin!
- Mulțumesc, Iisuse. - Mulțumesc, Iisuse.
Cum merge școala?
Bine.
Multă treabă, ca de obicei.
Doar…
- Ca de obicei. - Da.
Ce?
Chenai îmi oferă o expoziție a mea.
Ce?
Tocmai mi-a zis. Da.
Doamne, e minunat! Felicitări! Ce?
- Mulțumesc. - Vino încoace!
Sunt mândră de tine. Sunt…
Mulțumesc.
E… Doar…
Știu că mai am mult de lucru, deci…
Te descurci.
Te descurci, iubitule.
LEGEA ȘI ETICA AVOCATURII
- Dră Richmond. - Dr. Clark.
Am auzit că apărarea ta a mers bine, domnișoară. Felicitări!
Mulțumesc.
Am primit multe invitații la interviu.
La Schmidt-Morgan aici, în DC. La New York.
La Pride-Randall, la Jacobs, la Thompson și Lee, la…
Ești pregătită?
Watkins, Skinner și Robertson, în Chicago. Al treilea cel mai cunoscut cabinet.
Nu-mi vine să cred.
Ai reușit!
- Firma lui Darlene Robertson? - Da!
Chicago.
S-au schimbat multe de când mi-am depus CV-ul.
Stevie, stai așa! Bine.
E decizia ta, dar, dacă vrei să fii parteneră într-o zi,
nu poți refuza o astfel de ocazie.
Înțeleg.
- Depinde de tine. - Mulțumesc.
TEATRUL DE DANS AMERICAN ALVIN AILEY
Vă rog să luați loc! Cortina e pe cale să se ridice
pentru spectacolul de dans de la teatrul Alvin Ailey.
EA
APEL ÎNCHEIAT
ALO? SUNĂ-MĂ! ISAIAH? TOTUL BINE?
Îmi pare rău.
E în regulă.
Eram foarte concentrat și…
am pierdut noțiunea timpului.
Am zis că e în regulă.
Mă duc la Chicago.
Mă duc la interviu la firma lui Darlene Robertson.
Pe bune.
Da.
E grozav.
Credeam că alegi firma cu care ai lucrat în vară.
Da, m-am gândit că nu strică să mă duc.
Bine.
Și cum rămâne cu noi?
- Ne descurcăm cumva. - Bine.
ORAȘUL DE CIOCOLATĂ
Isaiah, vreau să te prezint cuiva.
Mulțumesc.
E genial.
Genial.
Isaiah Maxwell.
Mă bucur să vă cunosc. Mersi că ați venit.
Sunt mândră de tine.
Te-ai descurcat.
Bravo, fiule! Te descurci. Recunosc.
Doamnelor și domnilor, numele meu e Chenai Hungwe
și vreau să vă mulțumesc că ați venit la această inaugurare.
Înainte să începem, aș vrea să-i mulțumesc
domnului Yusef Davis…
Da.
Pentru că mi-a atras atenția asupra acestui tânăr talentat.
Am plăcerea de a prezenta prima sa expoziție proprie.
Pentru acest artist,
aici e acasă.
Mulți dintre voi deja îl știu,
dar permiteți-mi să vi-l prezint
Pe Isaiah Maxwell.
Nici nu știți…
cât de specială este această seară.
Nu te grăbi, frățică! Ai timp.
Ce-i drept, nu eram aici…
dacă Chenai
nu-mi oferea o șansă.
Mulțumesc.
Vă mulțumesc că ați venit.
În cinstea DC.
În cinstea DC!
Beți ceva și vizionare plăcută!
Puterea lucrărilor tale
vine din foamea de succes.
Să nu ți se urce la cap asta și să uiți de unde ai plecat!
Ai devenit o adevărată colecționară.
Da.
A terminat-o la scurt timp după ce ne-am cunoscut.
Sper că nu te aștepți să spun: „Mai gândește-te!”
Nu ai la ce să te gândești. Dacă primești oferta, o accepți. Punct.
Mamă.
Ai încredere în mine! Nu vrei să pui pe primul loc
pe cel care n-ar face asta pentru tine.
Nu mi-ai spus cum a fost la Chicago.
A fost bine, cred.
Nu știu sigur dacă mi se potrivește.
Acum.
Tu ce părere ai?
Ce părere am?
E firma visurilor tale, nu?
Chiar e importantă. Da.
Eu aș accepta.
Ai accepta?
Da.
E ocazia vieții tale.
Asta așteptai, nu?
Trening, iubito?
Stai!
Bine.
Nu poți să apari aici și să te aștepți să fie bine.
Cum adică „să apar”?
Nu ești niciodată aici.
Și când ești aici, tot cu gândul în altă parte.
În sfârșit, am ocazia să răzbesc.
Și am lucrat la asta toată viața. Ani întregi!
Știi cât de epuizantă e o chestie de-asta? Serios?
De ce ți-a păsat ție atât de mult, pe bune?
De ce mi-a păsat mie?
- Cum poți să mă întrebi asta? - Uite, nu pot s-o dau de gard.
Nu am plasa de siguranță a părinților.
Du-te-n mă-ta!
Pe bune?
Măcar vrei asta?
Ce naiba vrei să spui? Sunt aici, nu?
Rahat!
Haide, Stevie! Tu ai propriile planuri de viață, nu?
- Apropo, eu unde mă încadrez în ele? - Nu doar tu ai visuri!
Cum adică?
Ce, nu-ți susțin visurile? Asta vrei să spui?
Accept postul la Chicago.
Când aveai de gând să-mi spui?
De ce îmi ceri părerea dacă te-ai hotărât?
- Îți spun acum. - Îmi spui acum?
Doamne!
Probabil sunt ultimul care află.
- Pun pariu că mama ta e în extaz. - Ieși afară!
Poftim?
Pleacă!
Da, corect.
E casa ta.
Nu exagerez deloc.
Așa e de frumos.
Abia aștept să vezi și tu în persoană.
În regulă.
Da.
Mai vorbim!
Da. Bine.
Bine.
Trebuie să mărești producția.
Dacă poți picta 20-30 de tablouri pe an,
le putem asigura locul în colecții din întreaga lume.
Trebuie să gândim la nivel internațional. Isaiah, mă asculți?
UN AN MAI TÂRZIU
Eram în cartier, ți-am văzut camioneta, și m-am gândit să te vizitez.
La naiba!
Nu ne-am mai văzut de mult.
E bine, frate. Care-i treaba?
Da, te-am văzut în ziarul orașului. Ești șmecher.
E o nebunie, nu?
Mă bucur pentru tine. Mă bucur că arta ta dă rezultate.
Am știut că așa va fi.
Mersi, omule.
Ce-ar fi să ieșim în oraș?
Hai pe U Street, bem câteva beri. Mai stăm de vorbă.
Îmi pare rău, omule. Știi cum e treaba…
- Am pierdut noțiunea timpului. - Da.
Ce zici de weekendul viitor, când mă întorc de la Chicago?
- Chicago? - Da.
Dau o fugă până acolo.
- Știi cum e. - Da.
Tot n-ai mai vorbit cu ea, nu?
Nu.
Văd că ești ocupat, așa că te las să-ți faci treaba.
Pe bune. Omule…
Apreciez că ai venit.
Sigur că da.
Vino încoace!
- Te iubesc, frate. - Mereu.
Te sun eu.
VULNERABILITATE MUZEUL DE ARTĂ
Am văzut Orașul de Ciocolată de la New York și am rămas uluită.
- Superbe lucrări. - Mulțumesc foarte mult.
Vă mulțumesc c-ați venit. Vizionare plăcută!
Încântat. Isaiah. Mulțumesc.
E drăguț. Foarte frumos.
Ce părere ai?
- E frumos. - Mulțumesc foarte mult.
Mulțumesc.
Mulțumesc că ați venit.
E totul e în regulă?
- Mă bucur să vă cunosc. - Da. Sunt bine. Doar…
Stevie.
Isaiah.
Ce faci?
Bine.
Da.
- Tu? - Bine.
Nu mă plâng.
Ei bine…
Salut! Eu sunt Ahmad.
Ahmad, el e Isaiah Maxwell.
Unul dintre artiști.
- Excelent. - Încântat.
Felicitări!
Mulțumesc.
De unde vă cunoașteți?
- Noi… - Prieteni vechi.
- Da, prieteni vechi. - Grozav.
Mersi că ai venit.
Vizionare plăcută…
Stevie.
Mă bucur că te-am revăzut.
Ahmad.
BULEVARDUL MARTIN LUTHER KING JR.
DU-MĂ LA GO-GO
Stevie, eu sunt.
Mă bucur că te-am revăzut.
În câteva săptămâni, la DC, e a doua expoziție doar a mea
și mi-ar plăcea mult să vii și tu.
Vreau să-ți arăt ceva.
Speram să ne vedem ca să mai stăm de vorbă,
dacă vrei.
Să mă anunți.
Sună-mă!
Bună!
Ce mai faci?
Bine.
Nu mă așteptam să vii.
- Vrei să spui că voiai să nu vin? - Mă bucur că ai venit.
- Îmi pare bine să te văd. - Și mie.
Ți-am citit interviul din The New York Times.
Nu mă pricep la așa ceva.
E puțin ciudat.
„Rolul unui artist de culoare e același ca al unui profesor de culoare.
Sau al unui avocat de culoare.
Să provoace.”
Râzi de mine?
- Nu e amuzant. - Nu, a fost un interviu grozav.
Super.
Pot să te întreb ceva?
Da.
Ești fericită?
Nu mă întreba asta!
Pot să te întreb altceva?
Ești pe val.
Ai planuri diseară?
Nu.
Deloc.
Mi-a fost dor de tine.
Te iubesc.
Mi-e dor de asta.
Unde te duci?
Stai cu mine!
Aș sta dacă aș putea.
Poți.
Isaiah la telefon.
Eu…
aș vrea ca tabloul ăla să fie singur pe perete.
Da. Poate-l putem agăța pe peretele opus. Asta…
Ce faci?
Unde pleci? Credeam că vom petrece ziua împreună.
Și eu credeam asta.
Bine.
Aproape am terminat, mai lasă-mă puțin!
Trebuie…
- Să plec. - Stevie, nu poți aștepta puțin?
Am petrecut o seară minunată împreună. Pleci așa?
Vrei să spui că nu mai simți nimic?
- Sigur că mai simt ceva. - Bine.
- Asta nu va dispărea. - Atunci, care e problema?
Dacă mi-ai fi cerut să rămân, n-aș fi plecat niciodată!
Rămâi!
Vreau să rămâi.
Sunt
îndrăgostit de tine.
Bine?
Sunt îndrăgostit de tine. Bine?
Vino încoace!
Ce?
Stevie?
Stevie.
Îmi spui ce se întâmplă?
- Ce vrei să spui? - Să vedem!
Ai apărut din senin.
Nu e sărbătoare și nu e ziua mea.
Nu apari niciodată din senin. Nu e stilul tău.
Mi-era dor de casă.
Atâta tot.
Unii oameni sunt în viața noastră doar un anotimp.
Trebuie să învățăm
să apreciem timpul petrecut împreună și lucrurile învățate pe parcurs.
Înainte să-l cunosc pe tatăl tău,
am ieșit cu un tânăr.
- Eram îndrăgostiți. - Mamă…
Dar mi-am dat seama că nu era pregătit pentru mine.
A trebuit
să mă hotărăsc dacă să-l aștept sau să merg mai departe.
FRUMUSEȚE LUMINOS ȘI NEGRU - VISURILE NOASTRE
Nu cred că voi uita acea iubire.
Dacă aș putea da timpul înapoi, tot m-aș îndrăgosti.
Nimeni nu-ți poate lua asta.
Bună!
Bună! Ce faci?
Și eu…
Ia te uită!
Mă bucur pentru tine.
- Mulțumesc. - Da.
Îl păstrez.
Mă bucur că ai ajuns.
Ești bine?
Sunt bine. Da.
- Arăți minunat. - Arătați minunat, ca întotdeauna.
Bună!
Isaiah. Scuze.
Vreau să te prezint cuiva, te rog. Haide!
- Ne vedem imediat. - Da.
Mulțumesc.
EA, 2018 COLECȚIA PRIVATĂ A ARTISTULUI
Subtitrarea: Carla Mona Gîlcă