Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Portrét může ukrývat velkou sílu.
Zvlášť když se nad subjektem zamyslíte.
- Yusefe! - Tady jsi.
- Jak je, králi? - Omluv mě.
Rád tě vidím.
Zamyslete se nad jeho životem.
Černoši neobyčejní a obyčejní současně.
Kvůli tomu nespím.
Je to působivé.
Introspektivní.
Můžu?
Je krásný.
Děkuju.
Ze západní Afriky, co?
Jo.
Z Pobřeží slonoviny.
Ty jo.
Zdravím.
To je moje sestřenice Sicily.
- Těší mě. - Mě taky.
Isaiahu.
Omluvíte mě na chvilku?
Můžeme to probrat?
Co jako?
Přestaň.
Civíš na ni jako na modelku.
Yusefe!
Přišlo tolik lidí. Bylo to úžasné.
Chenai, Isaiah Maxwell.
- Těší mě. - Yusefe, volají tě.
- Tak zatím. - Jistě.
Projdeme se.
Děkuju.
Chtěl ho přemalovat.
Máte skvělé oko.
Viděla jsem vaše díla.
- Vážně? - Samozřejmě.
Je to moje práce.
Jasně.
Těší mě sledovat vývoj umělce
během práce na řadě uměleckých děl.
Tohle.
Experiment.
Úspěch.
Zklamání.
Podle Yusefa jste výjimečný.
Pokud chcete zastoupení a možnou sólo výstavu,
budete se muset na sto procent ponořit do práce.
Sólo výstavu?
Za pár týdnů tady pořádám společnou.
Když mi něco přinesete, můžu to tam umístit.
- To by byla paráda. - Dobře.
- Omluvte mě. - Jistě.
- Ahoj. - Čau.
- Jak se máš? - Dobře. Co ty?
- Fajn. - Jo?
- Jo. - Jo, vypadáš tak.
- Jen relaxuju. - To vidím.
Jsem na lovu. To byl vtip.
Jasně. Už dorazil?
- Ne, ještě ne. Kde je? - Netuším. Asi má zpoždění.
Zpoždění? Plný ruce práce, co?
Nazdar.
- Čau. - Žije to tady.
- To jo. Díky. - Je to super.
- Čau, holka. - Ahoj.
Ty jo.
- Už zase. Běžte od sebe. - Nežárli.
Jen se dneska koukej dobře bavit.
Jasně.
- Jak to vypadá? - Moc dobře.
- Nazdar. - Čau.
To je moje holka, Mecca.
- Těší mě. - Kámoš Isaiah.
Jak se vede? Těší mě.
- Pošlu ti pár flašek. - Fajn.
Sakra. Počkej.
Moc ráda tě vidím!
Jsem ráda, žes dorazila!
- Sluší ti to. - Přestaň.
- Ty vypadáš úžasně jako vždycky. - Díky.
- Díky Gold Lake. - Sakra. Moment.
- Běž. - Máme tady Gold Lake.
Místní parta.
- Chci tohle. - Já tu kabelku, boty, všechno.
- Prohodíme se. - Holka!
Jak jde život?
- Jak se máš? - Dobře.
- Ráda tě vidím. - Taky.
- Vypadáš dobře. - Jdeš zapařit?
Ráda bych. Už jsem si dlouho nevyrazila, tak jsem vyšla ze cviku.
- Pomůžeme ti. - Jo.
Žádný strach.
Jo.
Stevie, pojď.
Asi jo.
Isaiahu, to je Stevie. Chodily jsme spolu na Howard.
A tady s Isaiahem se známe od…
Brigády v programu Mariona Barryho.
Jo, to bylo něco.
Fajn.
Těší mě.
- Zase. - Zase.
Počkat. Vy už se znáte?
Vidíme se podruhé, ale tak trochu.
Tak dobře.
- Co skočit pro drinky? - Jo. Půjdeme.
- Vím, co chceš. - Super.
- Pojď. - Jo.
Tak jo.
- Svět je malý. - Svět je malý.
- Sluší ti to. - Děkuju.
Líbí se mi to…
Mně tohle.
Ty stažené vlasy.
- Slušná účast. - Jo, docela narváno, co?
- Nick je fajn. - Dobře.
- Jo. - Můžeme?
- Pro tebe. - Děkuju.
Takže…
- Na teď. - Na teď.
Na zdraví.
Z očí do očí.
To píše. Můžete?
Zkouška, raz, dva. Jak se dneska máte?
No tak. Pořádně se odvažte. Jak se dneska máte?
Jestli mě neznáte, jsem Nick. Patří mi to tady.
- To jsou Get Down. - Jdu tam.
Tak zatím.
Chci vám představit starej dobrej styl DC.
Co víš o go-go?
Uvidíme.
Tancuješ?
TOB, rozjeď to!
Hej, hej!
Frajere!
Čau, kotě.
Tak ty jsi umělec.
To dává smysl.
Je to problém?
Ne.
Vůbec ne.
Z mýho pohledu jsme umělci všichni.
Já jen maluju.
Já jsem na umění úplně levá.
Tomu se mi nechce věřit.
Lidi dělají z umění něco vznešenýho, ale…
Černoši denně tvořej něco z ničeho.
Jestli to není umění, tak už nic.
Tak co jsi zač ty?
Co jako?
No tak, vždyť víš. Co děláš?
Zrovna jsem přestoupila na práva na Georgetownu.
Georgetown?
Fajn. To zní dobře.
Jak jsi přišla ke jménu Stevie?
Od mámy.
Jmenuju se po Steviem Wonderovi.
Jasně.
To je super.
Máma byla na jeho koncertu v Rotterdamu,
když se mnou byla v osmém měsíci.
Říkala, že jsem se tam tak odvázala, že jsem ho celý protancovala.
- Takže tak. - Ty jo.
Tak to jo.
Naši jen vybrali oblíbené jméno z Bible.
Takže Rotterdam?
Jo. Žila jsem tam až do 16.
Fajn.
Ale rodiče, prarodiče, celá moje rodina je z DC.
DC, nebo PG County?
- DC. - Jen se ptám.
Lidi hážou DC a Maryland a Virginii do jednoho pytle, ale…
Tak jsme tady.
- Bydlíš tady? - Jo.
Díky za doprovod.
Rádo se stalo.
Hele, Stevie.
Vím, že ti práva berou spoustu času, ale…
kdyby sis někdy chtěla dát oraz…
můžeme tohle zopakovat.
Hezké ráno, Stevie Richmondová.
Hezké ráno, Isaiahu…
Maxwell.
Maxwelle.
Mám to.
Byl ale moc pěkný.
- Moc se mi líbil. - Byl přímo přede mnou.
- Bože můj. - Zacláněl.
Reverend Riley se dnes do kázání pěkně opřel.
Užila bych si ho víc, kdyby mi nezacláněl klobouk Helen.
Nevydržíš bez pomlouvání ani den?
Prosím tě. Nemluvím o ní, ale o jejím klobouku.
Juniore, už ses přihlásil na to místo?
- Jaké místo? - Co doporučoval diákon Johnson.
Říkal jsem, že tam nepůjdu.
Juniore, pořád prodáváš sperma?
To bylo jednou, Claudette.
Diákon říkal, že tam platí slušně, Isaiahu.
Konečně bys mohl odvádět desátek, najít si byt.
Pořád nechápu, jak hodláš malířstvím uživit rodinu.
- Není to skutečná práce. - Jakou rodinu?
Nemá ani ženskou, tati.
Snad tě to na mizině nebaví.
Půjdu dovnitř.
- Ahoj. - Jsem ráda, žes přišla.
Té kávě zadarmo se nedá odolat.
Přijímám i dary. Klidně můžeš…
- Dneska ne. - Ne?
- Hezké šaty. - Páni. To bolí. Fajn.
To je ze stejné farmy, nebo odjinud?
Tohle je z jiné.
Je to jedna z nejstarších kávových odrůd dosud pěstovaných v Etiopii.
Tak proto je tak dobrá.
Díky, ségra.
Tak co je u tebe nového? Na čem pracuješ?
Nevím, jak to popsat.
Práce ve firmě mě baví.
Ale nevím, jestli je pro mě velká právní kancelář to pravé.
Podle táty mi velká kancelář zajistila potřebnou vzpruhu později.
Podívej…
Já svoje rodiče tragicky zklamala.
Přestaň.
Podívej, mám hned několik titulů a nalévám lidem kávu.
Přestaň! Žiješ svůj sen.
To jo. Máš pravdu. Žiju svůj sen.
Viděla jsem, jak se na tebe Isaiah díval.
Prosím tě. Teď nemám na nic takového čas.
- Fajn. - Hele, jak trávím víkendy.
- Fakt hrozně. - Jo.
Zval mě na rande.
Dobře.
- Ale… - To je super.
Jen na rande.
Jasně.
- Uvidíme. - Uvidíme.
- Co… - Nech toho.
- Přestaň. - Nic neříkám. Jen…
Opatrně. To je moje hypotéka na další rok.
Jasně.
Pořádnej macek.
Už máš tu věc na výstavu?
Pořád zaseklej.
Ty…
Potřebuješ inspiraci.
Kde ji bereš ty?
Záleží na kusu.
Je to od všeho něco.
Od žen přes sráče na rohu a kubánskou architekturu
po pozorování kachen v parku.
To nejlepší přináší život.
Nemůžeš celej den trčet zalezlej a čekat, že jen tak přiběhne múza.
Ne, ty jsou hladový a musíš je krmit tím nejlepším.
Víš, co potřebuješ?
Oddělit ateliér od bydlení.
Pak se z tebe stane umělec, kterýho hledáš.
- Začals teď kázat? - Říkej si tomu, jak chceš.
Jestli tě mám naučit aspoň jedno,
vždycky si z každý výstavy nech aspoň jedno dílo.
Proč?
Ať něco svýho vlastníš.
Jasně.
Takhle jsem o tom nepřemýšlel.
Já vím.
To málokdo.
Podle čerstvé zprávy Institutu pro spravedlivé bydlení
často náklady na bydlení tvoří 50 až 80 procent příjmů
nejchudších místních rodin,
které jsou převážně černošské a hispánské.
Stávající zákony na ochranu bydlení jsou nedokonalé
a přestaly sloužit lidem, které měly původně chránit.
Nejsem si jistý, zda tu jde o občanská práva.
Můžete cílenou diskriminaci prokázat?
Smím mluvit?
Dnešní situace v DC
je historickým důsledkem diskriminace v bydlení v naší zemi.
I kvůli tomu v roce 1968 zákon o spravedlivém bydlení
vůbec vznikl.
I když možná nejde o otevřeně rasovou diskriminaci,
přesunula se k ekonomické stránce věci,
což u nás opět souvisí s rasou.
Ty se mi směješ?
Máš to tady pěkně zařízené.
Snažím se slečny rozmazlovat.
- Vážně? - Moment. Ještě víno?
- Doliju ti. - Jo. Moment.
Musíš dopít.
Sakra.
To nevadí.
- Dobrý? - V pohodě.
Teď je tady krásně.
- Ideální doba. - Je tu nádherně.
Chci ti něco ukázat.
Tak tady vznikají zázraky.
Asi se to tak dá říct.
Ten se mi moc líbí.
Zrovna jsem ho donesl od mámy. Ještě ho musím dodělat.
Není hotový?
Ne. Ještě mi zbývá pár detailů na triku.
Pozadí.
Časem.
Co je tady?
To jsem ještě nikomu neukázal.
Prosím.
Odkryj ho.
Opatrně.
Promiň.
Páni.
Děkuju.
Připomíná mi díla Noaha Davise.
Patří k mým oblíbeným umělcům.
- Vážně? - Jo.
Páni.
Vždycky říká, jak za jeho díly stojí duchovnost
a jak to lidi znervózňuje.
Kdyby moje dílo dokázalo vyvolat aspoň náznak takové debaty…
Můžu aspoň snít.
Jak poznáš, že je obraz hotový?
Jak to poznáš, když se s někým miluješ?
Ahoj. Právě mi přišla zásilka s obrazem.
Nevíš o tom něco? Není na něm zpáteční adresa.
Jasně.
Že by ti ctitel posílal umění?
Fajn.
- Asi bych měl zabrat. - Řekla bych, že zabíráš slušně.
Už je jen tvůj.
Mohl bys…
ho přijít pověsit?
Pěkný.
Ty jo.
Je tvůj?
Jo.
Tak tady je.
Kam ho mám pověsit?
Říkala jsem si
přímo sem.
Co ty na to?
Podívej.
Záleží na tom, jak má působit.
Má ti na tváři vykouzlit úsměv, když vejdeš do dveří?
Má ti něco připomínat?
Nebo někoho.
Co třeba tady?
Dej mi ho.
Je dokonalý.
Ukaž, nakrmím tě.
Sluší vám to.
- Počkat. Ne. - Jo.
Mlaďocha znám už bůhvíjak dlouho.
Nikdy nikomu kraba neobral, ani vlastní mámě.
Je zvyklá na koláčky, tak jí musím pomoct.
- To není pravda. - Krabí samičky jsou sladší.
- To jsou fakta. - Fakta.
- Jo. - Fajn.
Jo, jasně. Dává to smysl. Ženské jsou prostě lepší.
- Obecně. - Už zase.
- Díky. - Díky.
Je to pravda.
Popravdě řečeno, pokud říkáme pravdu.
- Jo, samozřejmě. - Ženy jsou lepší.
- No tak. Zkoušíš mě ztrapňovat? - Líbí se mi.
Ale ty se mi líbíš víc.
- Dobře. Jo. - Fajn. Jo, jasně.
- Táto. - Jo?
Proč zase malujeme obývák?
Protože tvoje máma věčně sedí u HGTV.
Malovat tě přece baví.
To není vtipný.
Jak ti jde to shánění práce?
Vlastně brzo získám zastoupení.
Někdo bude prodávat moje díla.
Možná budu mít i sólo výstavu, takže…
NOVÁ KREV
Jsem na tebe moc hrdá.
Vážně, Moe?
Ahoj.
Nazdar.
- Díky. - Jasně.
- Ráda tě zase vidím. - Sluší ti to.
Ahoj. Díky, že jste přišli.
- Jasně. - Je hrozně tvůrčí.
To je ono.
Hotový mistrovský dílo.
- Jo. - No tak.
Teď z tebe bude hvězda.
- Fakt. - Jsem na tebe hrdej.
Ty jo.
- Isaiahu, Stevie. Úsměv. - Dobře.
- Tak jo. Pojď. - Dobře.
- Na šířku je to lepší. - Dobře.
Ještě jednu u cedule.
- To zní dobře. - Fajn.
Tady ho máme!
Tady je.
- Děkuju. - Mockrát díky.
- Bavíš se? - Moc.
- Co ty? - Ahoj, Isaiahu.
- Adame. Jak se vede? - Jak jde život?
- Jde to. Nestěžuju si. - Jo.
To je Stevie, moje přítelkyně.
- A tohle je Adam. - Těší mě.
- Chodili jsme spolu na MICA.
Tak co teď děláš? Máš galerii?
- Ty taky maluješ? - Jo, ale zdaleka ne tak dobře jako on.
Na škole byl rocková hvězda.
Podle mě je super.
Kdybys byl za měsíc v New Yorku, mám další sólo výstavu v Seně.
Připravoval jsem se na ni půl roku v Římě.
Rád tě uvítám na vernisáži.
To je super. Fakt gratuluju.
- Díky. - Jo.
Ale za výstavu Chenai bych vraždil.
Parádní obraz. Vážně mě těšilo.
- Těšilo mě. - Měj se.
Jen…
Skočím na chvilku za Chenai.
- Dobře. - Hned se vrátím.
- Děkuju, žes přišla. - Jasně. Nech toho.
Vypadá dobře.
Ale…
asi máš na víc.
Označils mě tam za přítelkyni.
Podle Chenai zatím na sólo výstavu nemám.
Cože?
Proč?
Podle ní nevím, co přesně chci říct.
Myslíš, že nemáš co říct?
Ale ne.
Mám.
Vím, že mám.
Tak jí to předveď.
Říkala jsem si…
Měl bys tu zůstat.
Jo, přespím tady.
Myslela jsem…
zůstat jako že zůstat.
Jsme na to připravení?
Už teď trávíme skoro každou noc spolu.
V ateliéru můžeš pracovat.
Tu sólo výstavu potřebuju.
Jasně.
Budu hádat, tvoji bílí spolužáci
už mají dvě, tři za sebou.
- Tak nějak. - K posrání.
O kolik jsi lepší než oni?
O dost.
Vědí to i ti nahoře?
Měli by.
Nebudou to vědět, dokud jim to nenacpeš do chřtánu.
A pak koukej bejt nachystanej tvořit.
A nestačej dobrý díla. Musej bejt epický.
Je fuk, že jsi lepší než spolužáci.
Nestačí bejt jen lepší. Musíš bejt unikát.
Jako ty.
Nenarodil jsem se tak.
Musel jsem se k tomu dopracovat.
Šachmat.
Občas si říkám, jestli je titul z práv vůbec potřeba.
Třeba není.
Ale jsi s ním desetkrát úžasnější v tom, co už děláš.
Občas chci být víc jako ty.
V čem?
Mít odvážné názory.
Odvážné dílo.
Občas mi přijde, že moje dílo nestačí.
A co by stačilo?
Kdyby moje názory vyjadřovalo bez vysvětlování.
Aby nemuselo nic hlásat,
jen zobrazovat černochy
jako normální a krásné
a tak dál.
- A myslíš, že to dokážeš? - Nevím.
Jen abys věděl,
naši nevědí, že spolu žijeme.
Fajn. To je…
A máma umí být trochu…
- Je to v pohodě. - Není. Počkej.
Ahoj!
- Mami, to je Isaiah. - Rád vás poznávám, paní Richmondová.
Ano, určitě.
Víš, kde najdeš otce.
- Tady ji máme! Stevie! - Tati!
Pojď sem, holka!
- Jak se máš? - Dobře. Ty?
- Dobře. - Fajn.
Tati,
to je Isaiah.
Rád vás poznávám, pane.
Fajn.
Pevný stisk.
- Odkud jsi, hochu? - Z jihovýchodu.
Nepovídej. Už chápu ten stisk.
Máte moc pěkný dům.
To mi povídej. Trefili jsme to.
Bělochům to zamotalo hlavu.
Snad na jihovýchodě něco máš.
Mají tam namířeno.
Posaď se.
Děkuju za večeři. Byla…
Byla úžasná.
Není zač.
Jak že jste se poznali?
- Na výstavě. - Jo.
- Vždyť jsem ti o ní říkala. - Jasně.
Stevie říkala, že jsi malíř?
- Ano. - Vystudovals to?
- Mami. - Jo, na MICA.
Zvažovals Howard? Má skvělý program dějin umění.
HU!
Vždyť víte.
Fandím každému,
kdo se snaží uměním uživit.
Peníze nejsou všechno, mami.
To samozřejmě nejsou,
ale poznala jsem, zvlášť na ambasádě,
že všechno hodně usnadňují.
Líbí se mi, že chceš lidem pomáhat,
ale jde to i levněji.
Říká se tomu dobrovolnictví.
Černoška nejde na práva na Georgetown,
aby dřela ve strádající neziskovce nebo druhořadé právnické firmě.
Obdivuju, že chce pomáhat lidem.
Potřebujeme víc právníků, kterým jde o nás.
Tak tak!
Jak dlouho už spolu chodíte?
Skloubit studium práv a randění asi nebude snadné.
- Miláčku… - Tati.
To nic.
Čas si vždy udělám.
Zlato, čas se dělat nedá. Proto jím nechceme mrhat.
Vlastně s Isaiahem bydlíme spolu.
Kde? Odkdy?
- Od… - Ve tvém domě?
No…
Dnes to opravdu chodí jinak.
AUTENTICKÁ ETIOPSKÁ KUCHYNĚ
Říkám ti pravdu.
- Ne. Zlato, měl bys být hrdý. - Co to říkáš?
- Co to povídáš? - Já na to hrdá jsem. Už tě nechám.
Co říkáte těm indžera tacos? Dobrota.
- Senzační. - Přesně.
Co děláte o víkendu?
No jasně.
Vyrazíme na nábřeží, nakoupíme ryby
a bude grilovačka, jestli chcete.
- Jasně. - Já…
nemůžu.
Musím dodělat obraz.
- Na výstavu. - Sakra.
Zlato, v ateliéru jsi celý týden.
Jo, protože toho mám ještě hodně.
- Je to jeden den. - To chápu.
- Chceš rozbít rodinu? - Je mi to fuk.
- Už jsem přítelkyň ukradla spoustu. - Seš děsná!
- Fakt hrozná. - Nevím, co je stud.
To vidím.
Haló? Stevie?
- Hej! - Copak je?
Omlouvám se.
- Jsi v pohodě? - Co je?
Isaiah se děsně stresuje
snahou získat sólo výstavu.
Teď…
se sotva vídáme.
Hele…
To víš,
chlapi se nedokážou soustředit na víc věcí současně.
Kéž bych věděla, jak mu pomoct.
Prosím tě, Stevie.
Vzalas ho k sobě domů, za rodičema
a víš, že je švorc.
Je to přece chlap.
V první řadě se o tebe chce postarat.
- Jo. - O tvoji pomoc nestojí.
- Tak to prostě je. - Ne, máš pravdu. Je to tak.
Chci tu podobu vystihnout co nejvěrněji,
ale ta tlustá vrstva barvy tvář zkresluje.
Má to působit tak nějak dramaticky.
Ale…
to zkreslení…
Tak toho člověka vnímám já.
Tak jo.
Bůh je milostivý a dobrý.
Děkujeme za ten pokrm. Amen. Děkuju, Ježíši.
Amen.
- Děkuju, Ježíši. - Děkuju, Ježíši.
Jak jde škola?
Dobře.
Pořád je toho hodně.
Prostě…
- Jako obvykle. - Jo.
Copak?
Chenai mi dá sólo výstavu.
Cože?
Zrovna mi to řekla. Jo.
Páni, to je skvělé. Blahopřeju! Fakt?
- Děkuju. - Pojď sem.
Jsem na tebe moc hrdá. Moc.
Děkuju.
To je fakt…
Pořád mám spoustu práce.
Zvládneš to.
Zvládneš to, zlato.
PRÁVO A ETIKA ADVOKACIE
- Slečno Richmondová. - Dr. Clarku.
Prý jste rigorózní zkoušku zvládla výtečně, slečno. Blahopřeju.
Děkuju.
Máme tu pro vás spoustu pozvánek na pohovory.
Kancelář Schmidt-Morgan tady v DC. I z New Yorku.
Pride-Randall, také Jacobs, Thompson & Lee a…
Sedíte?
Watkins, Skinner & Robertson ze Chicaga, třetí nejprominentnější firma v zemi.
Neuvěřitelné.
Dokázala jste to!
- Firma Darlene Robertsonové? - Ano.
V Chicagu.
Od mé přihlášky se toho hodně změnilo.
Stevie, moment.
Je to jen vaše rozhodnutí, ale chcete-li být časem partner,
taková příležitost se neodmítá.
Rozumím.
- Je to jen na vás. - Děkuju.
Usaďte se, prosím. Opona se za okamžik zvedne
a představení Tanečního divadla Alvina Aileyho začne.
ONA
HALÓ? ZAVOLEJ MI. DĚJE SE NĚCO?
Hele, promiň.
To nic.
Rozjel jsem se a prostě jsem…
úplně ztratil pojem o čase.
Říkám, že to nic.
Pojedu do Chicaga.
Na pohovor ve firmě Darlene Robertsonové.
Dobře.
Jo.
To je super.
Nechtělas jít tam, kdes byla přes léto?
Jo, ale za zkoušku nic nedám.
Fajn.
Jak to bude fungovat?
- Vyřešíme to. - Dobře.
ČOKOLÁDOVÉ MĚSTO
Isaiahu, chci tě s někým seznámit.
Děkuju.
Je génius.
Génius.
Isaiah Maxwell.
Rád vás poznávám. Díky, že jste přišel.
Jsem na tebe hrdá.
Dobrá práce.
Dokázals to, synku. To se musí nechat.
Dámy a pánové, jmenuji se Chenai Hungwe
a chci vám poděkovat, že jste na tuto vernisáž přišli.
Než začneme, ráda bych tímto poděkovala
panu Yusefu Davisovi za…
Jo.
Za to, že mě na tento mladý talent upozornil.
Mám tu čest uvést jeho první sólovou výstavu.
Pro tohoto umělce
je toto domov.
Mnozí z vás představovat nepotřebujete,
ale dovolte mi představit vám
Isaiaha Maxwella.
Já…
nemám pro dnešní večer slov.
Žádnej spěch, Moe. Zvládneš to.
Fakt je, že bych tady nestál…
nebýt Chenai,
která na mě vsadila.
Děkuju ti.
Díky všem, že jste přišli.
Tak na DC.
Na DC!
Pijte. Bavte se.
Síla tvého díla
vychází z tvého hladu.
Dej si pozor, ať ti to nestoupne do hlavy a nepřijdeš o něj.
Je z tebe velký sběratel.
Jo.
Tenhle dodělal krátce po našem seznámení.
Stevie, snad nečekáš, že řeknu: „Zvaž to.“
Není co zvažovat. Když dostaneš nabídku, přijmi ji. Hotovo.
Mami.
Věř matce, když ti říkám, že nemůžeš klást na první místo někoho,
kdo ti to nikdy neoplatí.
Jaký byl vůbec ten pohovor v Chicagu?
Celkem v pohodě.
Jen nevím, jestli je to pro mě to pravé.
Právě teď.
Co si myslíš ty?
Co si myslím já?
Je to tvůj sen, ne?
Je to významná firma. Jo.
Já bych to vzal.
Ty bys to vzal?
Jo.
Je to životní příležitost.
Na takovou jsi čekala, ne?
Tepláky, brouku?
Přestaň.
Fajn.
Nemůžeš jen tak přijít a čekat, že všechno bude v pohodě.
Jak „jen tak přijít“?
Isaiahu, jsi věčně pryč.
A když tady jsi, tak ne duchem.
Konečně jsem dostal šanci prorazit.
Na tomhle jsem pracoval celej život. Roky.
Víš, jak je to únavný? Vážně.
Na čem kdy tolik záleželo tobě, Stevie?
Na čem mi záleží?
- Jak se mě na to vůbec můžeš ptát? - Nemůžu si to posrat.
Já v záloze cizí prachy nemám.
Naser si.
Fakt?
Chceš ještě vůbec tohle?
Co to je za otázku? Pořád jsem tady, ne?
Sakra!
No tak, Stevie. Sama máš přece životní sny.
- Kam do nich zapadám já? - Nejsi jedinej, kdo má sny!
Co tím chceš říct?
Tvrdíš, že tvoje sny nepodporuju?
Vezmu to místo v Chicagu.
Kdys mi o tom chtěla říct?
A proč se vůbec ptáš, když už ses rozhodla?
- Říkám ti to teď. - Teď?
Ty jo.
Nejspíš to slyším jako poslední, co?
- Tvoje máti je asi radostí bez sebe. - Vypadni.
Cože?
Odejdi.
No jasně.
Je to tvůj dům.
Vůbec nepřeháním.
Opravdu je tak krásný.
Už se těším, až ho uvidíš osobně.
Dobře.
Jo.
Tak zatím.
Jo. Dobře.
Tak jo.
Musíš začít produkovat víc.
Když dokážeš namalovat 20 nebo 30 obrazů ročně,
můžeme je dostat do sbírek po celém světě.
Musíme začít uvažovat mezinárodně. Isaiahu, posloucháš mě?
O ROK POZDĚJI
Byl jsem poblíž, viděl jsem tvoje auto, tak jsem si řekl: „Zaskočím za Mlaďochem.“
Ty jo.
To to letí.
Pohoda. Co ty?
Viděl jsem tě v místních novinách. Velký zvíře.
Síla, co?
Fakt ti to přeju. Jsem rád, že se ti malování vyplácí.
Vždycky jsem ti věřil.
Díky.
Co odsud vypadnout?
Vyrazíme na U Street, dáme pár piv. Pokecáme.
To je moje chyba. Znáš to…
Pohltilo mě to.
Jo.
Co příští víkend, až se vrátím z Chicaga?
- Z Chicaga? - Jo.
Jedu tam na skok.
- Znáš to. - Jo.
Pořád jsi s ní nemluvil?
Ne.
Vidím, že máš práci s finišováním, tak tě nechám makat.
Jasně. Hele…
Díky, že ses stavil.
Jasně.
Pojď sem.
- Mám tě rád, brácho. - Navždycky.
Ozvu se ti.
ZRANITELNOST MUZEUM UMĚNÍ CHICAGO
V New Yorku jsem viděla Čokoládové město a zcela mě ohromilo.
- Krásná díla. - Moc vám děkuju.
Děkuju, že jste přišli. Ať se vám to líbí.
Těšilo mě. Isaiah. Děkuju.
Páni.
To je pěkné. Krása.
Co tomu říkáš ty?
- Je to krása. - Mockrát děkuju.
Děkuju.
Díky, že jste přišli.
Jsi v pořádku?
- Těšilo mě. - Jo. V pohodě. Jen…
Stevie.
Isaiahu.
Jak jde život?
Dobře.
Jo.
- Jak se máš ty? - Dobře.
Nestěžuju si.
No…
Zdravím. Já jsem Ahmad.
Ahmade, to je Isaiah Maxwell.
Jeden z výtvarníků.
- Výborně. - Těší mě.
Blahopřeju.
Děkuju.
Odkud se znáte?
- Jsme… - Staří známí.
- Jo, staří známí. - Prima.
Díky za návštěvu.
Užij si zbytek výstavy…
Stevie.
Moc rád jsem tě viděl.
Ahmade.
Ahoj, Stevie, to jsem já.
Moc rád jsem tě viděl.
Za pár týdnů mám v DC druhou sólo výstavu
a byl bych moc rád, kdybys přišla.
Chci ti něco ukázat.
A doufám, že třeba můžeme probrat život, pokecat,
tak něco.
Tak dej vědět.
Zavolej mi.
Dobrý večer.
Jak se máš?
Dobře.
Nečekal jsem, že přijdeš.
- Říkáš, že jsem přijít neměla? - Jsem rád, žes přišla.
- Rád tě vidím. - Já tebe taky.
Četla jsem tvůj rozhovor v The New York Times.
Tyhle věci mi nejdou.
Je to zvláštní.
„Černošský umělec má stejnou roli jako černošský učitel.
Nebo černošský právník.
Zpochybňovat.“
Děláš si prdel?
- Nesměju se. - Ne, byl to skvělý rozhovor.
Skvělý.
Můžu se na něco zeptat?
Jo.
Jsi šťastná?
Na to se neptej.
Můžu mít jinou otázku?
Rozjel ses.
Máš na dnešek plány?
Ne.
Vůbec.
Chyběls mi.
Miluju tě.
Po tomhle se mi stýská.
Kam jdeš?
Lež vedle mě.
Kéž bych mohl.
Můžeš.
Tady Isaiah.
Ten…
Ten obraz by měl na stěně viset sám.
Jo. Třeba ho můžeme pověsit na protější.
Ahoj.
Kam to jdeš? Myslel jsem, že spolu strávíme den.
Já taky.
Fajn.
Už to skoro mám, tak mi dej chvilku.
Já…
- Musím jít. - No tak, nemůžeš chvilku počkat?
Prožili jsme spolu úžasnou noc. To jen tak odejdeš?
Řekni mi, že už nic necítíš.
- To víš, že pořád něco cítím. - Dobře.
- To jen tak nezmizí. - Dobře. Tak v čem je problém?
Kdybys řekl, abych zůstala, vůbec bych neodjela.
Zůstaň.
Chci, abys zůstala.
Strašně…
moc tě miluju.
Jasný?
Strašně moc tě miluju. Jasný?
Pojď sem.
Co je?
Stevie?
Stevie.
Povíš mi, co se děje?
- Jak to myslíš? - Tak schválně.
Přijelas zničehonic.
Není svátek ani nemám narozeniny.
Ty se nikdy neobjevíš jen tak. To není tvůj styl.
Jen se mi stýskalo.
Nic víc.
Občas nám lidé vstoupí do života jen na nějakou dobu.
Musíme se naučit
radovat se ze společně stráveného času a toho, co nám dal.
Kdysi dávno před tvým otcem…
jsem byla s jedním mladíkem.
- Milovali jsme se. - Mami…
Brzy se ale ukázalo, že na mě není připravený.
A tak…
jsem se musela rozhodnout, zda na něj počkám, nebo odejdu.
Na tu lásku, kterou jsem cítila, asi nezapomenu nikdy.
A kdybych to mohla zopakovat, zamilovala bych se zase.
To ti nikdo nevezme.
Ahoj.
Ahoj. Jak se vede?
Prostě tak…
To je něco.
Moc ti to přeju.
- Děkuju. - Jo.
Už ho nepustím.
Jsem rád, že jsi tady.
Jsi v pořádku?
Jsem. Jo.
- Moc ti to sluší. - Vám jako vždycky.
Ahoj.
Isaiahu. Pardon.
Chci tě s někým seznámit. Pojď, prosím.
- Tak zatím. - Jo.
Děkuju.
ONA, 2018 UMĚLCOVA SOUKROMÁ SBÍRKA
Překlad titulků: Ondřej Kavka