Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINALFILM FRÅN NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det här är historien om min sista önskan.
En dröm jag vill dela med min son.
Det är minnesbokens ändamål.
Det här är boken som mamma skrev till lille Tomy.
Så att han kan lära sig vikten av att vara sig själv.
Så att han kan känna till sin historia.
Jag hoppas att jag hinner.
Den här vägen.
Ursäkta.
Du kan vänta i väntrummet.
Här är hennes väska…
AKUTMOTTAGNING AMBULANSINGÅNG
Tack.
Fede, jag vill inte stanna här.
Om försäkringsbolaget inte lyssnar måste de ge oss ett rum.
Ring och tjata tills de lyssnar.
Behandlingen tar sex månader.
Jag ska tjata ihjäl dem.
-Gå dem på nerverna. -Ja.
-Pratade du med Tomy? -Ja. Han hade precis vaknat.
Jag ska hämta honom sen.
-Pratade du med läkarna? -Ja.
Och?
De ska ge dig nåt som heter "tose" eller "tilose".
Mot förstoppning.
Så jag måste stanna här?
Tills det verkar.
Kom igen, Fede. Jag är inte dum. Jag tog bort äggstockarna, inte hjärnan.
De lägger inte in mig bara för att få mig att skita. Vad är det?
"Vi måste prata" följs alltid av nåt hemskt.
Men inte lika hemskt som den gången.
Två dagar efter operationen som tog bort min livmoder, mina äggstockar
och några andra saker, visste jag att nåt hemskt höll på att hända.
Men inte ens kirurgen vågade berätta sanningen för mig.
Allt känns mer intensivt när man är döende.
Man vill känna, smaka och älska.
Men intensiteten är ohållbar.
En sjuk kropp orkar inte.
Man måste leta efter sätt att roa och distrahera sig själv.
Då kommer sociala medier in i bilden. Twitter.
Där kan man bråka i flera timmar om tamponger vs bindor, visst.
Men där kan jag också dela med mig av min upplevelse.
Att ha cancer är som att ha influensa.
Det är inget att skämmas för, men det är tusen gånger värre.
Pratar man inte om det är man en av de som säger:
"Det är en lång och plågsam sjukdom."
DIN SNORRE ÄR LÅNG OCH PLÅGSAM.
FÖRUTOM DEN LÅNGA DELEN, SÅ KLART.
Så fort jag postade det fick jag en massa stöttande meddelanden
från folk jag inte känner.
Och ta inte illa upp, men jag avskyr att höra den här frasen:
"Det kommer att ordna sig."
Så fan heller.
Att säga det till en cancerpatient är som att säga till nån
som ska korsa en öken att det finns en oas när de kommer fram.
Han har skola i morgon.
Vi lägger dig i sängen.
Försiktigt.
Så där.
Tofflorna.
Var försiktig med droppet. Luis, kan du ge mig larmklockan?
Den här knappen är för att be om te,
gå på toaletten, vad som helst.
Den här är för att få morfin. Be om det så fort du har ont.
Vänta inte tills smärtan känns överväldigande. Okej?
Behöver ni nåt kan ni kalla på oss.
Okej. Tack.
-Vi ses sen. -Vi ses.
Så? Tycker du om ditt rum?
Visst är det fint?
Det har utsikt.
Vad ser du?
Inte mycket.
Utsikten är inget vidare.
Sover du över?
Självklart.
Vad gör vi med Tomy?
Jag har ordnat det.
Din pappa eller min mamma kör honom till förskolan.
Jag hämtar honom, kör honom hit och sen tillbaka.
-Ska du sova i fåtöljen? -Ja.
De lär inte bädda åt dig.
Jag ber Adrián om en sovsäck.
Du får herpes.
Jag stoppar undan den på morgonen.
Det går bra.
-Federico? -Ja.
Hur står det till? Diego Vigna, överläkare.
-Hur står det till? -Bra.
Jag har inte på mig mina sjukhuskläder på söndagar
men jag besöker alltid mina patienter.
De sjuka går inte på helg.
Jag träffade precis María, så jag ville tala med dig.
Det finns ingen förstoppning. Bäckentumören trycker på tolvfingertarmen.
Det ser inte bra ut.
Det är bäst att María stannar kvar här.
I hennes tillstånd kan vi varken operera eller fortsätta med cellgifter.
Vad kan vi göra?
Vi kan förbättra hennes livskvalitet.
Jag vill ge henne kortikoider för att försöka kontrollera tumören.
Allt det där är bara temporärt.
Finns det inget mer att göra åt sjukdomen?
Jo, mycket kan göras.
Vi kan reducera hennes smärta. Det är viktigt.
Vi kan hålla henne sällskap. Det är också viktigt.
I sådana här fall har jag två prioriteringar:
Att patienten inte lider och att de åker hem när de kan.
Det är bättre för dem att vänta hemma,
i en familjär miljö, omgiven av sina nära och kära.
Vissa spindlar har två ögon och andra har fler.
Hur många ben har de?
Jag vet inte hur många, men…
Jag borde kolla upp det.
Mamma!
-Hej! -Hej.
Hej!
-Hej! -Ge mig din väska.
-Där är den. -Jag är så glad att du kom.
Hur mår du? Hur går det i skolan?
I dag gick jag…
-Jag gick inte till skolan häromdagen. -Jaså?
Jag är så glad att du är här.
Jag ska se om förskolan som ligger närmre har en ledig plats.
Försiktigt, det är för högt.
Den här sängen är inte som sängen hemma. Det är en robotsäng.
Ja, höj den, är du snäll.
Jag behöver hålla fötterna högt
och huvudet lågt.
Hej då!
Jag viks ihop på mitten!
Fortsätt.
Hej då!
När jag trycker på den här knappen exploderar den.
En bomb faller från himlen och exploderar.
Bra idé, Tomy. Få sängen att explodera.
Nej!
JAG KAN INTE ÅKA HEM
FÖR DÅ BEHÖVER JAG TVÅ PUMPAR OCH TRE SJUKSKÖTERSKOR
OCH SÄLJA EN NJURE, ÅTMINSTONE NÅT SOM ÄR FRISKT.
Fede?
Jag vill ha en anteckningsbok.
Du kan be Lourdes. Hon gör handgjorda.
Det finns en med en varg på omslaget som är fin.
Jag vill skriva några saker till Tomy.
Okej.
INFORMATION
Vi sa klockan tio. Vad är klockan?
Tjugo över tio.
Vi kommer att missa besökstiden.
Den är till klockan 12.
-Hej. -God morgon.
-Hur länge är det besökstid? -Till klockan 12.
Okej.
Hej. God morgon.
När är den över?
Där är de.
Vilka subbor. De planerade att komma samtidigt.
Slappna av.
Varför sa ni inte att ni skulle träffas innan?
Vi ville ta med nåt, en liten present.
Varför då? Vi har inte med oss nåt.
Vi kan dela på den.
Den är från oss allihopa.
-Nej. Gå och köp nåt. -Var ska jag få tag på nåt nu?
Jag vet inte. Köp vad som helst.
Det finns ett köpcentrum två kvarter härifrån.
-Allvarligt? -Okej.
-Ge mig bilnycklarna. -Nej. Gå du så åker jag till köpcentret.
Jag följer med dig.
-Vänta. Vilket rum? -Andra våningen, 216.
216. Varför blir hon sån?
Strunt samma.
Alla ska väl inte gå upp samtidigt?
-Nej, vi går i grupper. -Vi får vara tysta.
Nej, till höger.
Fede.
Hur mår du?
-Läget? -Hur är det?
-Hej. -Läget?
-Hur mår du? -Bra.
Ni får vänta lite, för läkaren är hos henne nu.
-Okej. -Resten är på väg upp.
Kom alla?
-Ja. -Ja.
-Får alla gå in samtidigt? -Jag vet inte. Vi testar.
-Vill du sitta? -Nej.
Hur mår hon?
Okej. Hon är lugn.
Har hon ont?
Lite, säger hon. Hon säger att hon tål det.
Ni vet hur hon är.
Jag fixade ett fantastiskt rum. Femstjärnigt.
Toppen.
Okej, då så.
-Hur mår du i dag? -Dåligt.
Jag ligger på sjukhus, har träffat 20 läkare,
ingen kan göra nåt. Jag är trött på att vara sängliggande.
Jag förstår. Och värken, då?
Det är okej. Jag kan stå ut.
-Har du gått på toaletten än? -Nej.
Okej. Vi övervakar det.
Jag ska höja ryggstödet så vi är i samma höjd.
Så där.
Hur mår du?
Mycket bra.
Toppen.
En fråga:
När det här blir outhärdligt kommer ni väl att söva mig?
Nån gång ska vi prata om det,
och sen pratar vi aldrig mer om det. Men inte än.
Hur länge dröjer det?
-Vadå? -Innan den tiden kommer.
Det kan jag inte veta.
Ingen går bort innan deras tid är inne.
Jag kan inte göra nåt för att påskynda det.
-Trivs du med rummet? -Ja.
Det är viktigt att du är okej.
Vad tror du…
Varför hände det här mig?
Det hände inte dig.
Det här är din egen…
Det är inte ett virus eller en bakterie som attackerar utifrån.
Då hade det varit smittsamt.
Den här cancern…
…är 100 % din egen.
Vi kan kalla den María.
Helst inte.
-Inte? -Nej.
Det är genetiskt.
Visst, vissa cancerformer
har ett samband med levnadsvanor.
Om du röker tre paket cigaretter om dagen
får du förmodligen lungcancer.
Men i allmänhet har det att göra med gener.
Får de komma in?
Det här är ett massmöte.
De är våra vänner.
De kan gå in.
-Kom igen. -Hej.
-Hur står det till?
Tack.
Hur mår hon?
Hon vet allt.
Hon förstod med en gång. Hon är smart. Jag börjar förstå ert förhållande.
Det är en patalogisk symbios.
Men oroa dig inte. Det är likadant med mig och min fru.
Tomy, titta. Här är din mamma,
i det här mega-VIP-rummet
som din far fixade för att han är ett geni.
Titta vilka fantastiska designermöbler.
Titta vilket golv.
Jag ska visa dig, min son,
hur badrummet ser ut.
Kolla här. Marmor.
Marmor.
Det är spektakulärt.
Och här är din mamma
som precis som vanligt inte ger mig nån uppmärksamhet,
utan istället fjantar sig på sin telefon, twittrar och jag vet inte vad.
Alltid samma visa.
Och här är vi med alla våra vänner.
Jag ska presentera dig för dem.
-Det här är Shoy. -Fot.
Hon är en lacaniansk psykolog.
Nej, sluta.
-Vad är det? -Jag är ingen psykolog.
-Vad är du? -Analytiker.
-Hon kommer ge dig en smäll. -Nej…
Hon är en lacaniansk analytiker. Jag ber om ursäkt.
Det är värre.
-Här är Paula. -Hej, Tomy.
-Hon är författare. -Ja.
Du kommer att läsa hennes bok för hon nämner din mamma i din.
Här är Charlie.
Hej, Charlie.
Mina damer och herrar.
-Mer än en vän… -Han är en syster.
-En syster, visst. -Absolut.
Vakta din tunga.
Här har vi Brenda. Hon är konstnär.
Hon är faktiskt "lessnär", för hon är less på allt.
Less på alla.
Där är hon. Hon är designer, illustratör.
Ett geni.
Mina damer och herrar, det här är Vera.
Tro det eller ej, men hon är vd för ett försäkringsbolag.
-Hon är solbränd året om. -Tro det eller ej!
-Fantastiskt. -Och här är Leti.
Hon jobbar för kommunen.
Hamnar du i blåsväder kan du prata med Leti. Hon löser det.
Jag fixar det.
Titta.
Det här är Agus.
Hon undervisar i journalistik och dansar tango.
-Ja! -Så där, ja!
Så, ja. Skaka loss!
-Och här är Roxi. -Ja.
En hemmafru, gott folk.
Va? Inte bara.
-Va? -Jag är socialarbetare.
Men du tog aldrig examen. Är du klar med kursen?
Ge honom en smäll.
Okej, socialarbetare. Förlåt.
Här är Maru. Jag ska inte presentera den här filuren
för du måste stå ut med henne i hela ditt liv,
precis som Hernán som sitter där bakom. Stackars man.
Hernán säljer och köper lägenheter. Vad är man då?
A broker.
-A broker. -Fastighetsmäklare.
-A broker. -Precis.
Här är vi.
Vi försöker bestämma om hon ska stanna här eller åka hem,
men här städar de åt en. Det känns som vi är på smekmånad.
-Jo, visst. -Titta här.
-Titta vilken panoramautsikt vi har. -Häpnadsväckande.
-Riktigt bra cement. -Se grönområdet där bakom.
Här är vi.
Bland vänner och skrattar så tårarna rinner.
Det är så här din mamma…
Det är sån här hon är.
Den här personen.
Det är därför jag älskar henne.
Hej då, min son.
Det förvånar mig hur ofta folk säger att jag är modig och stark.
Jag har inget annat val.
Kan jag göra nåt annat?
Drunkna i självömkan?
Jag kan lika gärna göra min cancershow på Twitter.
Sanningen är att jag mår konstant dåligt.
Det är som att lyckas hela tiden, men tvärtom.
Ett öga till.
Och…
Vi kan göra pizza en annan gång, för jag tycker verkligen om att göra ögon.
ALLT ÄR SKIT OCH JAG KOMMER ATT DÖ. I MORGON KANSKE, VEM VET.
DET SKULLE VARA SYND. JAG HAR NÅGRA BRA SKÄMT KVAR.
Den här är glad och den här är arg.
-Den är jätteglad. -Och den här?
Den är ledsen.
-Varför då? -För de här är lycka.
-Vilken färg är ilska? -Röd.
-Vilken färg är sorg? -Den här.
Så tre är glada och en är ledsen?
Jättebra.
Är den här glad?
-Nej. -Är det den ledsna?
Tre är glada. Den här är ledsen.
Nej, den här är arg.
Och den här är jätteglad.
Varför är den här arg?
För den vill ha lycka… Den arga är här.
Det här är färgen för arg.
-Just det. -Och den här färgen är blå
som är… sorg.
Det är sant.
Vilken otur att bli sjuk så här.
Jag saknar att gå ut och gå med dig och titta på varje sak i en halvtimme.
Ibland går vi ut för att handla mat, vi äter glass,
du får ett utbrott och vill inte gå.
Du vill klättra ur barnvagnen mitt på gatan.
Jag saknar det.
Jag vill att du ska veta att det var…
…den lyckligaste tiden i mitt liv.
Jag älskar dig.
-Hej, María. -Ursäkta mig.
Det här är Marina, en ny praktikant.
Hon började i veckan och ska jobba på sjukhuset i några månader.
-Hej, Marina. -Hej, hur mår du?
-Bra. -Hur hade du det i natt?
Inte så bra. Jag hade ont.
-Illamående? -Det också.
-Ta det lugnt. Vi ska ordna det. -Okej.
-När du tog examen? -I december, så inte så länge sen.
-Toppen. -Ja.
-Vilken inriktning? -Kardiologi.
-Hej. -Hej, doktorn.
-Hur mår du? -Inte så bra.
Hon har lite ont.
Okej.
Vi ska titta.
-Här? -Ja.
-Känns det som att det drar? -Ja.
Blir det värre måste vi administrera lite morfin.
Jaså? Kan vi inte vänta med det?
Varför då? Nej, det lindrar smärtan.
Det är inte så farligt.
Du kommer att må bättre. Missunna inte dig själv.
Vi måste styra upp saker och ting. Vi vet inte hur länge hon blir kvar där.
Så länge hennes kropp klarar det.
Men du känner Marie.
En dag kommer hon säga: "Jag har fått nog,"
och hon kommer vilja organisera allt.
Det handlar inte om Marie. Det handlar om dig och Tomy.
Jag har koordinerat Tomys förskola ihop med mamma och Maries pappa.
Det är inte bara förskolan. Du måste äta. Du kan inte leva på smörgåsar.
Vad ska du göra om det tar en månad?
Vi bor för långt bort för att bjuda hem dig på middag.
Jag klarar mig. Jag löser det på nåt sätt.
Men du måste byta om till rena kläder…
Lägg av, Maru.
-Du har inte duschat på två veckor. -Allvarligt?
-Det är äckligt. -Maru har rätt.
Vi måste organisera oss.
Ja. Besök, till exempel.
Du kan inte vara här hela dagen.
Okej.
Jag skapar en gruppchatt utan Marie,
med tjejmaffian och Charlie,
och vi styr upp besöken från måndag till måndag.
Hallå?
Vem är det?
Hej, hur är det?
Ja, hon fick den.
Hon älskade den.
Tack så mycket.
Hej då.
Det var Lu. Bok-tjejen.
Maries vän från en annan grupp, va?
Broderi- och hantverksgruppen. Den skiten.
Hon är toppen.
Hon broderar, men hon är toppen.
Det gör ont på ett nytt ställe varje dag. Nu gör det ont i ryggen.
Ja, du ligger mycket i sängen.
Vi kan be om en luftmadrass.
Det gjorde inte ont i går.
Din kropp är försvagad. Du är känsligare.
Håll droppåsen. Tack.
Visst är det fint ute?
Ja, det är soligt.
Jag vill se.
-Kan du gå själv? -Ja.
Går det bra?
De reser en enorm kran där borta.
Vet du om de bygger nåt?
Ett köpcentrum, säger de.
Världen fortsätter att snurra och man måste acceptera det.
Eller inte ens det.
Universum bryr sig inte ett skit huruvida vi accepterar det eller inte.
Även om man vill leva,
även om man vill pausa en metastaserande cancer
för att se sin son gå ut grundskolan
kommer världen ändå snurra att vidare, fortare och fortare.
Vad är det, María? Vad behöver du?
Jag behöver gå på toaletten. Jag måste kräkas.
Vad var det där?
Kom.
Jag sa ju att det inte var en bra idé att campa där.
Om du fortsätter kräkas måste vi börja med sondmatning.
Okej.
-Bättre? -Ja.
-Mår du bättre? -Ja.
Kalla på mig om ni behöver nåt.
-Okej. -Okej?
Jag såg inget. Gå och lägg dig igen.
Tack.
Varför sa du inget?
Du sov, och du behöver vila.
Och för att jag borde kunna gå till badrummet själv.
Jag borde det.
JAG KRÄKTES UPP MER ÄN VAD JAG ÅT.
DET ÄR OMÖJLIGT ATT KRÄKAS UTAN ATT GRÅTA.
JAG GRÅTER ALDRIG FRAMFÖR MIN ÄLSKLING, MEN JAG ÄR BARA MÄNNISKA.
JAG KLARAR DET INTE HELA TIDEN.
LYCKLIGTVIS BESLUTADE MIN KROPP ATT SOVA I 14 TIMMAR
FÖR ATT BARA SITTA I SÄNGEN OCH INTE KUNNA GÖRA NÅT ÅT DET
GÖR MIG FÖRBANNAD.
JAG MAGPUMPADES I GÅR. JAG REKOMMENDERAR DET. MÅR TOPPEN NU.
SÅ TREVLIGT!
HOPPAS HÄCKEN KOMMER TILLBAKA. DET ÄR DET VIKTIGA.
VISSA MÄNNISKOR HAR ETT KRUCIFIX ÖVER SIN SÄNG,
JAG HAR MITT DROPP.
I MORGON SKA JAG SVARA PÅ MEDDELANDEN.
NU MÅSTE JAG LÄSA KLART EN BOK. I FALL ATT…
Jag är förälskad i dina starka lår,
din Mick Jagger-frisyr, din mun som liknar min.
Du är precis som jag var när jag var barn. Men du är lyckligare.
Kan det vara önsketänkande?
Jag skulle vilja åka långt bort, till ett fält där du kan springa och tjoa.
KAPITEL 21: MINA LÖJLIGA TANKAR
Jag känner mig avundsjuk på de som får se dig växa upp.
Grattis till artikeln om din fru.
-Vilken artikel? -Den i Clarín. Har du inte läst den?
-Nej. -Jag hämtar den till dig.
Här är den.
KVINNA BERÖR PÅ TWITTER
-När skrevs det här? -Det är dagens tidning.
BERÄTTAR OM SIN KAMP MOT CANCER
Behåll den.
-Jag lämnar tillbaka den. -Inga problem.
Marie.
-Ja? -Titta vad som står i Clarín.
Vad är det här?
Vem skrev den? Känner du henne?
Nej. Har du läst den?
Ja. Det är en bra artikel.
-Jaså? -Ja, verkligen.
Hej, Maru.
Jag har ingen aning. Jag vet inte.
I den digitala versionen är den på förstasidan.
Den fick en hel sida.
Ja, hon kommer här.
Hej, hur mår du?
Nej, jag har ingen aning.
Fråga tjejerna.
Du ser. Jag är berömd. Bättre sent än aldrig.
Okej.
Vi ses i eftermiddag. Puss.
Kommer de tjata på oss om intervjuer nu?
Vad är det här för skandal? Är du en kändis nu?
-Hej. -Jag kan inte tro det!
Eller hur?
Det är orättvist att du blir känd för din cancer och inte din häck.
Otroligt.
Den snygga häcken!
Jag har magvärk.
Behöver du hjälp med att komma upp i sängen?
Hernán, kan du fälla upp ryggstödet?
Har fler ringt?
Ja, men jag tänker inte slösa tid på struntsaker.
-Vem ringde? -Ett morgonprogram.
-Vilket? -Från kanal 11.
Vero Lozanos program?
Ja. Vero Lozanos.
Du ska vara med.
Nej. Varför skulle jag det?
-Alla tittar på det programmet. -Vad spelar det för roll?
Du har rätt. Jag vet inte.
-Tog du med nåt att äta? -Nej.
Efter det som hände häromkvällen tar vi inte med mat längre.
-Men Hernán har med sig nåt. -Vadå?
Ja.
Högtalaren.
Tack!
-Så du kan lyssna på musik. -Tack så mycket.
Nej. Det här är den som du tar med dig till jobbet.
Det spelar ingen roll. Den är din nu.
Tack.
-Hej. -God morgon.
-Vet du var dr Vigna är? -Jag kan söka honom.
Dr Vigna. Kontakta informationsdisken, tack.
Tack.
Folk har lämnat saker till din fru i receptionen.
-Vadå för saker? -Presenter.
-Jag hämtar dem sen. -Okej.
Hallå? Ja, doktorn.
Maken till patienten i rum 2016 letar efter dig.
Okej. Han är på sitt kontor, du kan gå upp.
-Jag hämtar sakerna sen. -Jag säger till tjejerna.
Hej.
-Federico, kom in. -Ursäkta.
-Bra artikel i Clarín. -Ja, det var det.
Tack för att ni nämnde sjukhuset.
Vi var inte inblandade. Vi vet inte vem som skrev artikeln.
Slå dig ner.
Kanal 11 vill intervjua María.
-Live? Med kameror? -Ja.
Man får inte gå in på sjukhuset med kameror.
Du vet att jag gör vad jag kan.
Man får inte gå in med växter, i grupp eller med barn.
Jag låter er göra det ändå. Men inga kameror.
-Styrelsen skulle döda mig. -Okej.
Varför gör ni inte en telefonintervju?
Ja, kanske det.
Det är bättre. Hon vill nog inte bli sedd så här.
Hon bryr sig inte.
Hur som helst. Vad hon tycker är det enda viktiga.
När skulle de ringa?
Om tre minuter.
-Gör det fortfarande ont? -Lite.
-Jag ska be om morfin. -Nej, vänta.
-Du kan inte intervjuas när du har ont. -Jag klarar det.
Jag vill inte ta det nu, jag kommer dregla som en idiot.
Jag vill inte det.
Det är den här kanalen.
Sociala medier är en oändlig resurs,
inte bara för katharsis, utan också för att dela med sig av…
-Är hon med? -Inte än.
…140 tecken, men också för att prata om sjukdomar,
identifiera sig med någon som går igenom samma sak.
Vi hörde om María Vázquez historia. En väldigt speciell historia.
Hon har cancer och håller på att avsluta sin cellgiftsbehandling.
Äggstockscancer. María berättade det här i sina tweetar.
Vi ska ta en titt på Marías tweetar och välkomna henne.
"Morfin. 'Missunna inte dig själv,' sa läkaren."
"Jag hade helst inte visat er ett s***
och fortsätt leva, men tack för all kärlek."
Vi har henne på tråden. María Vázquez, hur mår du?
Vero och Leo här. Hur är det?
Hej, Leo. Hej, Vero.
Hej, hur mår ni?
Tack för att ni ringer.
-Nej. Jag hör inget. -Det blir rundgång.
För sju månader sen genomgick jag en omfattande operation.
En hysterektomi.
Allt avlägsnades. Jag tömdes på allt.
Jag var redan tom inuti, men då blev jag ännu tommare.
Sen började jag med cellgiftsbehandling,
vilket fungerade tills det inte gjorde det längre.
Och… Och nu…
Det finns inget kvar att göra.
Vi väntar på att tiden ska komma.
Väntar på…
Det du säger är riktigt tufft, men…
Väntar på att dö. Vi borde säga som det är.
Ja. Min död.
Din död. Finns det inget mer att göra?
Min hälsa är bräcklig.
De kan inte operera,
och jag är för svag för fortsatt cellgiftsbehandling.
Men trots allt så är jag på en plats där de tar väl hand om mig.
De behandlar mig väldigt väl.
María, enligt dina tweetar
har du gått igenom en känslomässig berg- och dalbana.
Du har visat humor, ilska och ironi.
Vilket humör är du på nu?
Jag drar cancerskämt för alla som kommer och besöker mig.
Såvida jag inte kräks i en hink
är jag i allmänhet omgiven av skratt.
Du har ett barn på tre år.
Tänker du på honom när…?
Jag tänker mycket på honom. Jag pratar ofta med honom.
Vi spelar in videor åt honom.
Jag förklarar allt.
Vad har du sagt?
Vi ska säga att om ett tag kommer mamma inte längre att vara här,
men jag kommer alltid finnas i hans hjärta. Han kommer förstå.
Och din make? Du är väl gift?
Vi ser en bild på dig och din make.
Det fotot är från min bröllopsdag.
Jag gifte mig i synd, för jag var gravid i sjunde månaden.
Och det är Fede, ja.
Min make håller mig sällskap,
tar hand om mig, han är med mig hela tiden.
När du fick veta att du hade äggstockscancer,
hade du en positiv attityd? Trodde du att du skulle klara dig?
Jag fick inte veta. Jag gissade.
Vad menar du?
Jag gick på ultraljud
för min mage såg ut att vara gravid i sjätte månaden.
Och hos läkaren… Ni vet hur läkare pratar med varandra
och tror att man inte förstår vad de pratar om.
-Ibland underskattar de patienter. -Exakt. De underskattar patienten.
Läkaren sa till ultraljudsteknikern:
"På en skala av 'jag vet inte vad'
där 45 är mycket,
vad tror du det här är?" Och kvinnan säger:
"Det här? Hundra."
María, hur gammal är du nu?
Jag är 42. Jag blir 43 om två dagar.
Du blir 43 om två dagar.
Exakt. Om jag lever till dess…
…blir jag 43.
Du är så humoristisk och ironisk.
Jag vet inte om det hjälper dig eller om det är din rustning,
men det visar sig hela tiden.
Nej, det hjälper inte.
Och det är inte heller en rustning. Det här är den jag är.
Det är jag.
Mina vänner skrattar ihjäl sig ibland
när de besöker mig. De är mer dramatiska än vad jag är.
Det rätta ordet är "acceptans".
Man måste acceptera…
…att döden är en del av livet.
JAG ÄR FORTFARANDE HÄR. JAG HAR PRATAT KLART.
BERÖMMELSE TÄR PÅ EN.
JAG UPPSKATTAR ALLA FÖRSLAG OM ALTERNATIVA BEHANDLINGAR,
MEN IBLAND ÄR TÄRNINGEN KASTAD.
JAG TÄNKER INTE GOOGLA NÅT.
HÄLSAN ÄR ETT HELVETE,
MEN JAG FICK I ALLA FALL SJU MÅNADER AV VACKRA ÖGONBLICK.
Sex. Jag har fyra, sex, sju.
Det är sju.
Så mycket?
Sju är mycket.
Ett, två, tre, sju, elva.
Fjorton, sju, elva, fjorton, sju.
Du är rolig, Tomy. Du säger så roliga saker.
Men jag minns dem inte för jag tar ett piller som heter Trögidon.
Kom igen, bara en. Det är jordgubbssäsong.
Jag kan inte. Min kropp klarar det inte.
Kom igen. Bara en.
-Bara en. -Varsågod.
-Vad är det här? -De har bytt ut min madrass.
-Varför? -Jag knullade sönder den andra.
Jag och tjejerna ville säga till dig
att ta det lugnt, för det ryktas att det jämt är fest i det här rummet.
Du, Maru…
Jag vill att Fede ska vara med nån. Du får ta hand om det.
Jag vill att han ska ha sex. Gifta sig.
Förstår du?
Det tog honom 18 år att gifta sig med dig. Det räcker om han bara har sex.
Nej, jag menar det. Allvarligt.
Jag vill inte att han blir deprimerad.
Han ska ha sex,
vara lycklig. Leva.
Trots att mina ögonfransar har försvunnit.
Ursäkta. Det har kommit mer saker till din fru.
-Mer? -Efter programmet. Ja.
Trots att min häck har försvunnit och att en snigel har större muskelmassa
känner jag mig söt. Skallig och skelettliknande.
Vi lägger dem i lådor så de inte försvinner.
-Tack. -Det finns en till.
Jag kommer tillbaka senare.
Att borsta tänderna och smörja in sig med lotion
gör att man känner sig som sig själv.
Cancer tar inte bort ens fåfänga.
Hur ser det ut?
-Du ser toppen ut i dag. -Ja, givetvis.
Jag fick tre sprutor med morfin.
Jag svävar.
Titta, precis vad vi behöver. Den här är överallt.
Det är en maneki neko.
Den ger tur.
Vad har jag fått mer?
En lotion, en lotion, mer lotion.
-Hallå. -Hej.
Vi kommer med mer presenter. Vi hade maten i kylen.
Vad många presenter, va?
Nej, ni kan ta det här. Jag kan inte äta.
Fede. Se om du gillar nåt, annars kan de ta det.
De skickade vitel toné.
Mozzarellasticks.
-Nej. -Otroligt.
-Morotstårta. -Nej.
-Och den här? -Vad är det?
Jordgubbstårta.
-Tomy skulle nog gilla den. -Du gillar nog den.
Ta allt, men lämna den där till mannen som lär äta upp hela själv.
Tack så mycket. Vi delar med de andra sköterskorna.
-Okej. -Tack.
-Vi ses. -Vi ses.
-Du, Marie. -Ja?
De har bett om tre intervjuer till.
Nej, det räcker.
Gör vad du kan för att bli av med dem.
Det räcker nu.
Okej.
Du blev kändis precis vid rätt tillfälle.
Vilket skämt.
Jag ska prata med Néstor från kommunfullmäktige.
Han kan kanske ordna ett handikapptillstånd
så jag slipper bekymra mig om att hitta parkering eller betala för det.
-Okej. -Hej då.
-Ska du halta? -Ja.
Så här.
Kan du hämta Tomy?
Maru ska ta med honom.
Vi träffades i december 1991 och har varit tillsammans sen dess.
Länge leve kärleken!
Jag kan inte önska dig nåt bättre, mitt barn,
än att du finner en sån kärlek.
Kyss!
Två mot en, va?
Speciell, passionerad, känslosam.
Mål!
Unik, kärleksfull.
En kärleksfull kärlek. Mamma, du är så dum.
Hur var din natt?
Inte så bra. Jag kräktes lite.
-Åt du nåt? -Jordgubbar.
-Ett misstag. -Nej då.
Ingen fara.
Men när du kräks
finns det risk för att det hamnar i lungorna.
Så vi måste be om en sond.
Okej.
Det är obekvämt till en början, men du vänjer dig.
I går berättade du om resan till Europa med din familj.
Det är kanske dags att söva mig?
Kanske.
Du vet när det är dags.
Jag skriver klart Tomys minnesbok.
Jag har några sidor kvar. Tio kanske.
Kanske i nästa vecka.
Vi bestämmer ett datum när du säger till.
Hur kommer det bli?
Precis som en vanlig dag. Du kommer inte märka det.
Vi ökar din morfindos,
tillsätter ett sömngivande medel, och du somnar.
Och jag vaknar inte igen?
Vi övervakar dig
och ger dig rätt dos så att du inte vaknar.
Fundera på vilka du vill säga hej då till.
Jag har inte tänkt på det.
INGET ANNAT KAN GÖRAS.
ETT LEENDE OCH EN KNUTEN NÄVE HELA VÄGEN TILL SLUTET.
JAG FYLLER ÅR I MORGON. JAG VILL INTE HA NÅGRA PRESENTER.
JAG VILL HA EN MEXIKANSK FEST MED DE DÄR DÖDSKALLE-GREJERNA.
På kvällen med ljusen tända kommer det bli jättefint.
Ja. Vi kan ta bilder och lägga upp dem på nätet.
Eller är det för mycket?
Nej…
Kom in.
-Jag vill prata med dig. -Vad är det?
Hur mår hon?
Charlie…
-Vad sa läkaren? -Inget. Vad kan han säga?
Ibland konsulterar läkare varandra, de pratar med varandra.
-Tog du med en present? -Ja.
Hon vill inte ha presenter.
Det är två Puck-böcker. De kompletterar hennes samling.
Kom.
Hon sover.
Allt de ger henne…
Vi ska gå till kafeterian och låta henne vila.
Jag kommer strax.
-Vi ses. -Hej.
-Jag trodde att du sov. -Nej.
Vad har du där?
En hamburgare.
Jag äter den sen. Jag vill inte fresta dig.
Nej, det gör mig inte hungrig.
Hej.
Ät den här.
-Jag tog med sakerna du bad om. -Bra.
Jag läste den här boken jag fick av Charlie på min födelsedag.
De två Puck-böckerna jag saknade.
Tänk att han kom ihåg det.
Han är ett geni.
PUCK VINNER
-Åkte du förbi huset? -Ja. Rosa har varit där.
-Betalade du henne? -Hon sa åt mig att betala nästa vecka.
Hon hälsar.
Jag betalade våra telefonräkningar.
Båda med påminnelseavgift.
Fönstret i Tomys rum läcker fortfarande.
Jag ska täta det igen när jag har tid.
Okej.
Växterna mår utmärkt. De hälsar också.
Ta en bild på dem.
Det ska jag.
Jag gav förskolans rektor en present. Hon hjälpte oss med platsproblemet.
Ska vi bestämma ett datum?
-Har du pratat med Vigna? -Ja.
Han sa att jag kan bestämma ett datum.
Okej.
Vi kan göra det på fredag.
Vad tycker du?
Okej.
Vi måste prata med Tomy först.
I morgon eller i övermorgon.
Alla avtal har en hake.
Fede lovade att vara med mig tills döden skiljer oss åt.
Federico!
Men han läste inte det finstilta.
Hur mår du?
Du måste skaffa en notarius publicus som bestyrker Marías medgivande.
-Är det nåt problem? -Nej då.
-Det skulle vara bra att ha. -Hur hittar jag en sån?
Fråga receptionen. De känner en.
-Måste han komma hit? -De vet hur det fungerar.
-Jag går med en gång. -Håll mig underrättad.
Han hade nog inte kunnat föreställa sig att det skulle ske så snart.
Men det är för min skull.
-Notarius publicus? -Tredje våningen.
Tack.
Jag hade föredragit en resa till Paris,
men den bästa gåvan han kan ge mig just nu är att han arrangerar min död.
Hej.
God eftermiddag.
-Jag söker notarie Ceruolo. -Den äldre eller den yngre?
Det spelar ingen roll. Jag behöver en attest.
Slå dig ner. Jag ska meddela honom.
-Tack. -Vänta här.
Jag har aldrig sett en lika kärleksfull handling i hela mitt liv.
Stig på.
Tack.
God eftermiddag.
Hur står det till? Slå dig ner. Hur kan jag hjälpa dig?
Min fru är inlagd på sjukhus.
Jag behöver ett tillstånd bestyrkt.
-Har du texten med dig? -Nej.
Jag behöver se en utskrift för att utfärda ett intyg.
De berättade inte det.
Nåväl.
Åk till sjukhuset och be dem hjälpa dig. Okej?
Jag åker dit och kommer tillbaka.
Nej, inte nu. Det är sent.
-Det måste ske i morgon. -Går det bra efter kontorstid?
Vad handlar det om? Är det brådskande?
Min döende fru måste intyga att hon samtycker till terminal sedering.
Okej.
Jag väntar på dig.
Så här gör vi.
Här är mitt kort. Gå och gör det du måste.
Jag väntar här. Ring om du blir försenad.
-Tack så mycket. -Nej, snälla du.
Inga problem.
Mina kläder är dina.
Välj ut vad du vill ha.
Min mors bröllopsklänning, hennes väskor,
antika smycken, allt är ditt.
Du kan ge bort resten.
Eller slänga det.
Gör vad du vill.
Ge mina broderier till Vera. Hon vet vad hon ska göra.
Gör vad du vill med sminket.
Ge min Puck-samling till Agus, Paulas dotter.
Släng allt som inte har nåt värde.
Fede lär inte kunna. Du måste göra det. Släng allt som…
Det här är viktigt:
Det finns en cd med Trío los Panchos. Historia de un Amor.
Det är vår låt. När vi träffades
lyssnade vi på den hela tiden.
Se till att den försvinner.
Fede lär inte kunna låta bli att lyssna på den
och han kommer bli hemskt ledsen.
Var inte "Contigo Aprendí" er låt?
-Nej. -Manzaneros låt.
Nej. Kasta inte bort fel cd.
Nej, då. "Historia de un Amor."
Ge dr Molina en present.
Okej.
Molina.
Sjuksköterskorna. Ge dem också presenter.
Charlie får torktumlaren.
-Han är jätteglad. -Det är den bästa presenten.
Du är inte längre vid min sida
Jag är en ensam själ
Lägg av. Du blir också ledsen.
Jag är klar. Det är allt.
Okej?
Dr Vigna till informationsdisken.
-Han kommer. -Tack.
Hur står det till?
Doktorn.
Jag behöver texten som María ska signera.
Glöm det där. Sjukhuschefen väntar på oss.
-Vad har hänt? -Inget som inte går att lösa.
Ett problem till?
Oroa dig inte. Jag tar hand om det.
Säg "ja" till allt.
Federico. Du vet att vi är glada för både dig och María.
Vi beundrar styrkan ni har visat i den här situationen.
Vi vill göra det så bekvämt för er som möjligt.
-Eller hur? -Självklart.
Jag är verkligen tacksam.
Men det här är en känslig fråga.
Gränsen mellan dödshjälp och terminal sedering är hårfin
och kan tolkas på olika sätt.
Faktum är att flera av våra kollegor
är emot terminal sedering.
Med tanke på det semantiska problemet
borde vi kalla det "barmhärtig sedering".
Ja.
Enligt rådande lagar
måste läkaren föreslå terminal sedering
i samråd med patienten, alternativt dennes familj
i de fall patienten inte är i stånd att ta det beslutet,
dagen då smärtan blir outhärdlig
eller då andra behandlingsalternativ visat sig vara otillräckliga.
Men vi kan inte säga att vi ska göra det om fem dagar,
för det antyder att patienten kan leva med smärtan,
att den inte är outhärdlig och att mindre extrema metoder fungerar.
Hör på, Federico. Det är standardförfarande.
Ja, det är standard.
Men María är en offentlig person.
Claríns förstasida, tv-intervjuer.
Det går viralt. Folk blandar ihop saker.
Vissa skulle kanske tro att vi utför aktiv dödshjälp.
Ursäkta mig. Jag måste svara.
Hör på.
Om hon var min fru
hade jag tagit hem henne och låtit nån ge henne sederingen.
Och det säger jag inte som sjukhusdirektör.
Vad ska du göra? Ta hem henne?
Det är vad sjukhusdirektören sa. Han hade tagit hem henne.
Tja…
Han försökte nog imponera på dig.
Vad sa Vigna?
Att han ska ta hand om det.
Han är överläkare. Han måste kunna göra nåt.
Vigna fixar det.
Jag ringer Adrián.
Adrián?
Adrián är dietist, Fede.
-Vad kan han göra? -Han är dietist, men också läkare.
Det har inget med det här att göra.
En dietist…
Varför vill sjukhuset inte sedera henne?
Jag sa ju det i telefonen.
Marie förtjänar inte det här.
Självklart inte.
Ska du ta hem henne?
Så är det tänkt.
Kom. Vi sätter oss i bilen.
Vart ska du med den här skrothögen?
Jag ska köra norrut till Jujuy i sommar.
-Du kommer inte långt med den här. -Tror du det?
Ge mig några månader bara.
Jag tvivlar på det.
Fede.
Det är inte så enkelt att göra det hemma.
Det är inte bara sederingen.
Du måste vara där, du måste övervaka henne.
Du måste administrera läkemedlet.
Du måste hålla henne sövd
och samtidigt minska hennes vätsketillförsel. Förstår du?
Det kan ta fem, sex, sju dagar. Kanske längre.
Helvete.
-Finns det nåt som går fortare? -Eutanasi.
Jag kan fixa en läkare som hjälper dig.
Nej.
Jag lovade Marie när allt detta började
att om nån måste göra det skulle det vara jag.
-Förklara det för mig. -Okej.
Om du tar hem henne,
be sjukhuset om en central venkateter.
Det är en kärlkateter som läggs in i en ven som leder till hjärtat.
-Tänk om hon redan har en sån? -Det har hon inte.
-Ber jag om det kommer de att förstå. -Finns det ingen du kan lita på?
Inte för det här.
Jag vet inte…
Låt mig…
När hon får den, vad händer då?
Då går du till ett apotek och ber om kaliumklorid.
-Kaliumklorid. -Hej, Fede.
-Hur mår Marie? -Hej, Estela. Inget vidare.
Jag måste besöka henne.
Jag kanske besöker henne i veckan.
Jag åker till din mor.
-Jag hämtar dig senare. -Okej.
-Ge henne en kram från mig. -Visst.
-Vad ska jag be om? -Kaliumklorid.
-Och de bara ger det till mig? -Det är receptfritt.
Det används mot diarré och kräkningar.
Hämta det och ge det till mig. Jag förbereder sprutan.
Du måsta bara injicera det i katetern.
Klarar du det?
Ja.
Syns det i obduktionen?
Om de gör en obduktion, ja.
Varför skulle man obducera nån som dog av obotlig cancer?
Tänk om de inte vill ge henne en venkateter?
Då måste du tillsätta kaliumkloriden i droppet.
Det går långsammare.
Försök få dem att sätta in venkatetern.
Det är snabbare. Det går rakt till hjärtat.
Doktorn.
-Ja? -Jag behöver prata med dig.
Ta det till labbet. Vi ses där. Ja?
-Vi åker hem. -Prata med dr Vigna om det.
Ni måste operera in en central venkateter.
En CVK? Varför då?
För… Ifall hon behöver den.
Vem har sagt det?
Vår husläkare.
Nej, det kan vi inte göra.
Det måste finnas ett medicinskt skäl.
Be honom ringa oss.
Okej.
Tack.
Vad sa Adrián?
-Minns du vad vi pratade om? -Ja.
Om nån måste göra det måste det vara jag.
Ja.
Kaliumklorid.
Det går fort.
Adrián förbereder sprutan, och jag tillför den via ditt dropp.
Tänk om de får reda på det?
Det är omöjligt.
Adrián…
Adrián sa det.
De obducerar inte cancerpatienter.
Är det inte bättre om vi åker hem?
Jo.
Vi åker hem och gör det där.
Men om vi åker hem och jag dör nästa dag, då kommer de på oss.
Tomy förlorar båda sina föräldrar, för du kan åka i fängelse. Det går inte.
Är du full? Har du druckit whiskey?
-Vad menar du med att du ska döda henne? -Jag ska det.
Vi har pratat om det.
Tänk om hon lever i fem månader till?
Vem har sagt fem månader?
Fem, tio dagar. Samma sak, det är tortyr.
Hon kan inte ha det så här.
Nån måste ge henne den jävla kaliumkloriden.
Säg att jag har rätt.
Jag står inte ut med att hon lider.
Jag vet att du måste döda henne, men det låter så hemskt när du säger det.
Har du pratat med Vigna, chefsläkaren?
Jag vill inte involvera honom.
-Han skulle ordna det. -Han sa det för att bli av med mig.
-Federico, jag letade efter dig. -Hej.
-Jag går till Marie. -Okej.
Dr Vigna sa att María måste skriva under det här blanketten
för att tacka nej till livsuppehållande vård.
När hon har skrivit under bokar han sederingen till fredag.
Äntligen.
Det har varit en mardröm.
Behöver vi notarius publicus?
Det räcker med hennes signatur. Men skriv inte om det på sociala medier.
-Självklart. -Bra.
-Okej, tack. -Så lite.
Marie? Älskling?
Du måste skriva under.
-Var? -Där.
Där.
Varsågod.
De ska söva dig på fredag.
Då är det över.
Vem godkände det här?
Vigna.
Klar?
Jag går innan han ångrar det.
-Lugna ner dig lite. -Jag har bråttom.
Kan du styra upp mitt farväl?
Där är Roxy.
-Hej. -Hej.
Hej.
Är jag först?
Nej, Leti gick först.
-Hur var det? Vad pratade ni om? -Vad vill du att jag ska säga?
-Och du? -Jag sa att jag ville gå sist.
Men jag vet inte om jag ska gå in.
Jag vet inte…
Fan.
Okej.
-Ta en Clonazepam. -Ja. Kan jag få en till?
Nej. Du kan inte dregla när du går in.
Hon är gråtmild. Jag kan ge henne en till.
-Du kan ta en när du går ut. -Ja, eller senare.
-Jag… -Det är mycket.
-Du får den sen. -Okej. Jag går upp.
Lycka till.
Hej, Roxy.
Hej, Marie.
Jag är en skitstövel.
De sa till mig tusen gånger.
Förlåt.
Så ja, Roxy.
Jag har aldrig…
Det är första gången som jag tar avsked på det här viset.
Ingen fara.
Det är första gången jag dör också.
Du är alltid likadan.
Titta.
Jag har tatuerat mig.
Jag kommer alltid att minnas dig.
När jag byter om, när jag duschar, när jag knullar.
Umgås med Tomy när du har tid.
Ta Tomy på en promenad.
Glöm inte.
Hälsa din mamma.
Får jag komma in?
Kom hit, Charlie.
Jag vet inte hur jag ska säga adjö.
Det var trevligt att träffa dig.
Det räcker.
-Hur går bygget? -Det är pausat.
Jag behöver tydligen mer pengar.
Du måste jobba, Charlie. Jag menar det.
Tjäna mycket pengar. Mycket pengar.
Jag vill tacka dig, för…
…alla år vi har känt varandra, eftersom…
…du är den enda som jag kan vara spontan med.
Jag är ateist, precis som du. Men…
…om det finns ett liv efter döden…
…ge mig ett tecken.
Jag vet inte…
Skriv till mig…
…på en immig spegel i badrummet.
Eller i den där lilla anteckningsboken du gav mig. Skriv i den.
Skriv nåt.
Varför går du inte om du har saker att göra?
Nej. Jag ställde in allt i dag.
Det är D-dagen.
-Lucho. -Hej.
Hej mamma. Hur är det?
Hej, älskling.
-Hej. -Vill du att vi följer med?
Nej. Ni går upp sen.
Jag ska lämna Tomy hos Marie.
Sätt er.
Den knappen finns där i fall nån behöver hjälp.
Om man trycker på den ringer en klocka, och då kommer det nån för att laga den.
-Blev det galet? -Lite.
Lite.
-Lite? -Ja.
Inte mycket?
Hallå.
-Hej. -Hallå!
Hej!
-Hej. -Så där.
Hej.
-Hej. -Jag är utanför om du behöver nåt.
-Bara säg till. -Okej.
Vem är dödskallen?
Jag trodde…
Vilken är den här?
Den där?
Äggansiktet.
Mandarinansiktet?
Jag gissade rätt!
Nu är det min tur. Fokusera.
Låt oss se om du kan gissa den här. Den är svår.
Okej.
Det är…
Bananansiktet.
Banan. Din tur.
Vad är det för min?
Smakar det bittert?
Grapefrukt?
-Jaså? -Nu har du en stjärna.
-Jag vann. -Nej, du har inga stjärnor.
Inget? Inga stjärnor?
-För att du förlorade. -Och var går man när man förlorar?
Ingenstans, man stannar här. Och leker.
Jag kunde aldrig förklara hur mycket jag älskar dig…
…lyckan jag känner när jag ser dig…
…och ilskan jag känner över att försvinna.
Men att leva inkluderar att dö, och ofta på ett sätt som är…
…orättvist? Onödigt?
Det finns värre dödsfall,
liv utan kärlek, utan glädje eller passion.
Utan Fede, Marie eller Tomy.
Döden är sorglig och ljuv. Tänk på det.
Du kommer förstå, min lille pojke.
Min okapi.
God eftermiddag.
Kan ni vänta lite? Hon är med vår son.
-Ja. -Vi kommer tillbaka i slutet av ronden.
Tack så mycket.
Tack.
HEJ ALLIHOP. DETTA ÄR FEDERICO, MARIES MAKE.
JAG TAR ÖVER HENNES KONTO
FÖR HON ÄR INTE I SKICK ATT TWITTRA.
Vad är klockan?
Nästan fem.
Hon fick 2 000 retweetar.
-Hej. -Hej.
-Är allt okej? -Ja.
-Får jag fråga en sak? -Ja.
-Har dosen en omedelbar verkan? -Vilken dos?
-Sederingen. -Nej, det här är den vanliga dosen.
Vi kom överens om att hon skulle sederas.
Det känner jag inte till.
Hon skrev under.
-Bäst att du pratar med dr Molina. -Var är hon?
På andra våningen.
Jag kommer strax.
Lyssna på mig. Varför vill du inte sedera henne?
Du ska lyssna på mig. Jag vill inte gå över vissa gränser.
-Vilka gränser pratar du om? -Mina övertygelsers gränser.
Jag ska be dr Vigna
att skicka nån som kan göra det som behövs.
Det är ditt beslut.
Jag förstår och respekterar din åsikt.
Jag gör det.
Men försök att förstå mig.
María kan inte leva så här.
Hon kräks upp det lilla hon äter, hennes smärta är olidlig.
Om det finns minsta lilla hopp, en chans på tusen,
då hade jag hållit med dig. Men det finns inte det.
Allt liv är heligt för mig, även i María tillstånd.
Jag kan döda smärta, men inte människan.
Det var därför jag ville bli läkare.
Ursäkta mig.
Federico.
-Vad hände? -Låt mig berätta.
De misstänker oss. Det är inte mitt eller direktörens fel.
Sjukhusets advokat var väldigt tydlig.
Han vill inte att María ska sederas.
Ber de om hennes sjukdomshistoria kommer det att uppdagas.
-Det är inte olagligt. -De är rädda för pressen.
De är rädda att en reporter ska anklaga sjukhuset
för förklädd dödshjälp.
"Sjukhus dödar patient." Vilken rubrik.
-Vad gör vi nu? -Lugna dig.
Skillnaden är att vad vi skulle ha gjort på två dagar
ska vi nu göra på sju eller åtta.
Så ingen misstänker nåt.
Kommer hon att lida?
Nej. Hennes smärtreceptorer skickar inga signaler.
-Kommer hon vara vid medvetande? -Nej. Hon kommer inte att lida.
De här vackra ögonbrynen. Är de som mammas?
-Nej. -Som din pappas?
Nej.
Som dina?
Jag åt en man.
-Visste du det? -Ja.
Jag var hungrig och åt honom.
Jag åt en fisk till.
Jag åt en dam!
Jag åt en dam.
Jag åt en fisk.
Vi går till nästa fisk.
Dem kom undan…
Jag ska äta den.
De dödade mig!
De dödade mig. Jag kan inte tro det.
-Dödade de dig? -Ja.
-Oj! -De dödade mig.
De är elaka.
Vad synd.
Jösses, vad synd.
Inget varar för evigt.
Inte glass, inte filmer,
inte fula saker,
inte fina saker.
Inte blad från träd,
inte mamma.
Jag kommer att leva kvar i ditt hjärta tills du inte längre är här.
Då lever du kvar i andra människors hjärtan.
Ingenting dör på riktigt.
Nåt varar alltid för alltid.
ÄLSKA. GÅ. LÄS. TITTA. LYSSNA.
SPELA MUSIK. RITA. STUDERA.
JOBBA. RES. KONSUMERA MED MÅTTA.
ANSTRÄNG DIG. LYSSNA PÅ DIN FAR.
KLAGA. LYD. ÄT. TA PÅ DIG DIN JACKA.
GÖR VAD DU VILL.
TÄNK PÅ MIG DÅ OCH DÅ.
MARIA VAZGUES FICK EN DÖDLIG DOS SÖMNMEDEL
OCH AVLED DEN 21 APRIL 2015. NÅGRA MÅNADER SENARE
PUBLICERADES MINNESBOKEN HON GJORDE TILL SIN SON
OCH BLEV EN BÄSTSÄLJARE.
Du är inte längre vid min sida
Jag är en ensam själ
Om jag inte får se dig
Varför gjorde Gud så att jag älskar dig? För att få mig att lida?
Du var min mening med livet
Att dyrka dig var min religion
Och i dina kyssar fann jag
Lidelsefullt begär och kärlek
Det är en kärlekshistoria utan dess like
Som fick mig att förstå godhet och ondska
Som skänkte ljus åt mitt liv
Och sedan fick det att slockna
Vilket mörkt liv
Jag kan inte leva utan din kärlek
Det är berättelsen om kärlek
Undertexter: Ida Ströberg