Downloaded from YTS.MX
SAJÁT GYÁRTÁSÚ NETFLIX-FILM
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ez az utolsó, legfőbb kívánságom története.
Egy álomé, amit megosztanék a fiammal.
Ebben a jegyzetfüzetben.
Ezt a könyvet anya írta a kis Tomynak.
Hogy megtanulja, milyen fontos önmagunkat adni,
és hogy megismerje a történetét.
Remélem, a végére érek.
Erre, kérem!
Elnézést!
Fáradjon a váróba! Ott fogják keresni.
Itt van a táskája…
SOKKTALANÍTÓ
Köszönöm!
Nem akarok itt maradni, Fede.
Itt akkor is lesz szobád, ha a biztosító szívat.
Jó, de dolgozd meg őket!
Fél év a kezelés. Muszáj ágyat intézniük.
Addig dolgozom őket, amíg kell.
- De tényleg! - Igen. Meglesz.
- Tomyval beszéltél? - Igen. Akkor ébredt.
Mondtam apádnak, hogy majd elhozom.
- Beszéltél az orvosokkal? - Igen.
És?
Azt mondták, valami „tózt” vagy „tilózt” kapsz.
Valamit a bélelzáródásra.
Akkor itt kell maradnom?
Amíg nem segít a szer.
Jaj, Fede! Nem vagyok hülye. A petefészkemet vették ki, nem az agyamat.
Azért nem fektetnének be, hogy szarjak.
Mi az?
A „Beszélnünk kell” után mindig valami szörnyű jön,
de nem olyan szörnyű, mint akkor.
Két nappal a műtét után, mellyel kivették a méhem, a petefészkeim,
és egyebeket vizsgálat céljából, tudtam, hogy valami nem stimmel.
De még a sebész sem merte elmondani.
Ha haldoklunk, minden intenzívebbnek tűnik.
Érezni, ízlelni és szeretni akarunk.
Ugyanakkor ez az intenzitás fenntarthatatlan.
Egy beteg test nem bírja el.
Úgyhogy kell valami, ami szórakoztat és elvonja a figyelmünket.
Itt jön képbe a közösségi média, főleg a Twitter,
ahol drámázhatunk, vagy órákig vitázhatunk,
hogy a tampon vagy a betét a jobb.
De én ott osztom meg a velem történteket is.
A rák olyan, mint az influenza.
Nincs mit szégyellni rajta, de ezerszer rosszabb.
Ha hallgatunk róla, az olyan, mint ez a szöveg:
„Hosszú és fájdalmas betegség ez.”
HOSSZÚ ÉS FÁJDALMAS, A PÖCSÖMET.
AZ PERSZE IGAZ, HOGY HOSSZÚ.
A tweetemre rengeteg kedves üzenetet kaptam ismeretlenektől.
Nem akarok megbántani senkit, de elmondom, mit utálok hallani:
„Minden rendben lesz.”
A jó francokat!
Ezt mondani egy rákosnak olyan,
mint egy sivatagba indulóval közölni,
hogy a legvégén oázis várja.
Holnap megy az óvodába.
Oké. Feküdjön fel az ágyra!
Óvatosan!
Így!
Vegye le a papucsot!
Vigyázzon a kanülre!
Ideadnád a távirányítót, Luis?
Ezzel a gombbal kérhet teát, segítséget a mosdóhoz, vagy bármit.
Ezzel pedig kiegészítő morfint kérhet. Amint fájdalmat érez, kérje!
Ne várja meg, hogy nagyon fájjon, hanem kérjen, rendben?
Ha bármire szükségük van, szóljanak!
Oké. Köszönjük!
- Viszlát! - Viszlát!
Na, tetszik a szobád?
Szép, nem?
Még kilátás is van!
Mit látsz?
Nem sokat.
Igazából elég vacak.
Itt alszol?
Persze.
Tomyval mi lesz?
Megszerveztem.
Apukád vagy anyukám viszi oviba.
Én érte megyek,
idehozom, aztán visszaviszem.
- A kanapén fogsz aludni? - Igen.
Herpeszed lesz.
Kérek Adriántól hálózsákot.
Ki fognak rúgni.
Nem. Reggel majd elrakom.
Nem lesz baj.
- Federico? - Igen.
Üdvözlöm! Diego Vigna vagyok, főorvos.
- Hogy van? - Jól.
Vasárnap, civilben ugyan, de meglátogatom néhány betegemet.
- Betegségben nincs szabadnap. - Persze.
Most voltam Maríánál. Mondanék pár dolgot.
Nem bélelzáródása van,
hanem a tumor nyomja a patkóbelét.
Mivel nem jó a prognózisa,
jobb lenne, ha a kórházban maradna.
Az állapota miatt a műtét és a kemó nem opció.
Akkor mit tehetünk?
Javíthatunk az állapotán.
Kortikoszteroidokkal próbálnám kordában tartani a tumort.
De ez mind csak ideiglenes megoldás.
A betegséggel már nincs mit tenni?
Dehogynem.
Enyhíthetjük a fájdalmát, például. Az fontos.
Mellette lehetünk. Az is nagyon fontos.
Ezekben az esetekben két dolgot tartok szem előtt:
hogy a beteg ne szenvedjen, és minél hamarabb hazamehessen.
Mindig jobb nekik otthon lenni,
a megszokott környezetben, a szeretteikkel körülvéve.
Van olyan pók, aminek két szeme van, és van, amelyiknek több.
És lábuk mennyi van?
Azt nem tudom, de…
utánanézek.
Anya!
- Sziasztok! - Szia!
Szia!
- Szia! - Add a táskádat!
Úgy örülök, hogy itt vagy!
Hogy vagy? Milyen volt az ovi?
Ma nem…
- Tegnap nem mentem oviba. - Tényleg?
Olyan klassz, hogy eljöttél meglátogatni!
Majd utánajárok, van-e hely a közelebbi oviban.
Vigyázz! Túl magas.
Ez nem olyan, mint az otthoni, hanem robotágy.
Emeld meg, kérlek!
A lábam legyen fent,
a fejem pedig lent!
Pápá!
Meggörbülök!
Csináld még!
Pápá!
Ha megnyomom ezt a gombot, fel fog robbanni.
Lehullik egy bomba az égből, és felrobban.
Szuper ötlet, Tomy. Robbantsd fel az ágyat!
Ne!
NEM MEHETEK HAZA,
MERT AHHOZ KÉT INFÚZIÓS PUMPA MEG NAPI HÁROM NŐVÉR KELLENE.
ÉS EL KELLENE ADNOM EGY VESÉT, AMI MÉG EGÉSZSÉGES.
Fede?
Hozz egy jegyzetfüzetet!
Kérhetsz Lourdestől. Ő készít ilyesmiket.
Van egy farkasos, ami nagyon aranyos.
Írnék pár dolgot Tomynak.
Rendben.
INFORMÁCIÓ
Tízre beszéltük meg. Hány óra van?
Tíz óra húsz perc.
Lejár a látogatási idő.
Délig tart, Maru.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
- Meddig tart a látogatási idő? - Délig.
Oké.
Jó reggelt!
Na, meddig tart?
Ott jönnek.
A kis mocskok! Összebeszéltek.
Nyugi!
Nekem miért nem szóltatok?
Hozni akartunk neki egy kis ajándékot.
Ajándékot? Mi nem hoztunk semmit.
Semmi gond, beszállhattok.
Közös ajándék. Ne aggódj!
- Vegyél valamit! Menj! - Mégis hol vegyek bármit is?
Nem tudom, de hozz valamit!
Két saroknyira van egy pláza.
- Viccelsz? - Hát…
- Kérem a kocsikulcsot. Megyek én. - Nem. Majd én.
Inkább veled megyek.
- Melyik szobában van? - A 216-osban.
A 216-osban. Miért csinálja ezt?
Ne törődj vele!
Nem megyünk fel egyszerre, ugye?
- Nem, kisebb csoportokban. - Csendesen!
Nem, jobbra!
Fede!
Hogy vagy?
- Mi újság? - Helyzet?
- Szia! - Mizújs?
- Hogy vagy? - Jól.
Jól? Várnotok kell egy kicsit, mert bent van nála az orvos.
- Oké. - Mindjárt jönnek a többiek is.
Mindenki eljött?
- Igen. - Igen.
- Beengednek egyszerre? - Nem tudom. Próbáljuk meg!
- Nem ülsz le? - Nem.
Hogy van?
Jól. Nyugodt.
Nem fáj neki?
Azt mondja, hogy egy kicsit, de elviselhető.
Tudjátok, milyen.
Szuper szobát szereztem neki. Ötcsillagos színvonal.
Az jó.
Nagyon jó.
- Hogy érzi magát ma? - Rosszul.
Megint kórházban vagyok, 20 orvos látott, de mind tehetetlen,
és unom a fekvést.
Megértem. És a fájdalom?
Azzal nincs baj. Elviselhető.
- Volt már vécén? - Nem.
Rendben. Ezt figyelni fogjuk.
Felemelem a háttámlát, hogy egy magasságban legyünk.
Így.
Hogy van?
Nagyon jól.
Én remekül.
Egy kérdés:
ha elviselhetetlenné válik, elaltat, ugye?
Erről majd később beszélünk.
Majd pedig nem említjük többet. De nem tartunk ott.
Mikor várható?
- Micsoda? - Az a pillanat.
Azt nem tudhatom.
De mindenki akkor távozik, ha eljön az idő.
Ne aggódjon! Nem tudom felgyorsítani.
- Megfelelő ez a szoba? - Igen.
A jólléte fontos nekem.
Mit gondol…
miért történt ez velem?
Ez nem önnel történt.
Ez mind belülről jött.
Nem vírus vagy baktérium, ami kívülről támadt önre.
Hiszen akkor fertőző lenne.
Ez a rák
100%-ban a magáé.
Hívhatjuk Maríának is.
Inkább ne!
- Ugye? - Ne!
Genetikai oka van.
Vannak olyan daganatok, amelyek…
szokásokhoz köthetők.
Aki napi három doboz cigarettát szív,
nagy eséllyel tüdőrákos lesz.
De a ráknak általában a genetikai információhoz van köze.
Bejöhetnek?
Rengetegen vannak.
A barátaink.
Küldje be őket!
- Gyertek! - Jó napot!
Üdvözlöm!
Köszönöm!
Hogy van María?
Mindent tisztán lát.
Gyorsan felfogta. Okos nő.
Kezdem látni, milyen kettejük kapcsolata.
Normálisan beteges szimbiózis.
De ne aggódjon! Én is így vagyok a nejemmel.
Tomy, nézd, itt van az anyukád,
ebben a megaszuper, ultra-VIP szobában,
amit apukád szerzett, mert egy rohadt zseni.
Nézd meg ezt a csodás dizájner kanapét!
Nézd meg a padlót!
És hadd mutassam meg, fiam,
hogy néz ki a fürdőszoba!
Ezt nézd! Márvány!
Márvány.
Lenyűgöző.
És itt van az édesanyád,
aki, szokás szerint, alig figyel rám,
bolondozik és a telefonját bámulja,
Twitterezik, meg ki tudja, mit csinál.
Mint mindig.
- És itt vannak a barátaink. - Erőltesd meg magad!
Bemutatom neked őket, fiam. Nézd!
- Ő Shoy. - Lábfej.
Kiváló lacaniánus pszichológus.
Ne, hagyd abba!
- Mi baj? - Nem pszichológus vagyok.
- Hanem? - Analitikus.
- Meg fog ütni. - Ne!
Lacaniánus analitikus. Elnézést! Bocsánatot kérek.
Még rosszabb.
- Ő pedig Paula. - Szia, Tomy!
- Író. - Úgy bizony.
El fogod olvasni a könyvét, mert van benne szó anyukádról.
Ő pedig Charlie.
Szia, Charlie!
Hölgyeim és uraim!
- Több mint barát… - Testvér.
- Testvér, igaz. - Bizony.
Vigyázz, mit beszélsz!
Ő pedig Brenda, aki művész.
Vagy hócipész, mert mindennel tele van a hócipője.
És mindenkivel.
Ő az. Tervező és illusztrátor.
Igazi zseni.
Ő pedig, hölgyeim és uraim, Vera.
Akár hiszed, akár nem, ő egy biztosító vezérigazgatója.
- Egész évben nyaralni jár. - Ha hiszed, ha nem!
- Gyönyörű! - Ő pedig Leti.
Az önkormányzatnál dolgozik.
Ha bajba kerülsz, fiam, szólj Letinek, és ő megoldja!
Majd én megoldom.
Nézd!
Ő Agus.
Újságírást tanít és tangózik.
- Igen! - Na, tessék!
Ez az. Rázzad!
- Ő pedig Roxy. - Igen.
Háztartásbeli asszony.
Micsoda? Nem kizárólag.
- Hogy? - Szociális munkás is vagyok.
De nincs meg a diplomád. Befejezted a sulit?
Rúgd szét a seggét!
Jó, szociális munkás. Bocsi!
Ő pedig Maru.
Ezt a figurát nem mutatom be,
mert el kell viselned, amíg csak él.
Akárcsak Hernánt, aki ott hátul ül. Szegény jóember!
Hernán lakásokat ad-vesz. Most hogy is hívják?
Bróker.
- Bróker, igen. - Ingatlanbróker.
- Bróker. - Így van.
Na, meg is vagyunk.
Majd eldöntjük, hogy anya itt marad, vagy hazamegyünk,
ők meg kitakarítanak. Mintha nászútra mennénk.
- Ja, persze. - Ezt nézd!
- Ezt a panorámát figyeld! - Elképesztő!
- Tiszta cement. - A zöld mezőt nézd a háttérben!
Ezek vagyunk mi.
Szétröhögjük magunkat a barátainkkal.
A te édesanyád…
Ilyen ember a te édesanyád.
Ilyen ő.
És ezért szeretem őt annyira.
Szia, fiam!
Elképesztően sokat mondják, milyen bátor és erős vagyok.
Szerintem meg nincs más választásom.
Mi mást tehetnék?
Merüljek el az önsajnálatban?
Inkább nyomom a rákos műsort Twitteren.
Igazából folyton rosszul érzem magam.
Olyan, mint egy sikersorozat, csak pont fordítva.
Még egy szemet!
És…
Szerintem jobb, ha a pizzát későbbre hagyjuk,
mert a szemgyártást nagyon élvezem.
MINDEN SZAR, ÉS MEG FOGOK HALNI. LEHET, HOGY HOLNAP, KI TUDJA.
KÁR LENNE. VAN MÉG PÁR JÓ VICC A TARSOLYOMBAN.
Ez boldog, ez meg dühös.
- Ez nagyon boldog. - És ez?
Ez szomorú.
- Miért? - Mert ez a kettő a boldogság.
- És a düh? - A piros.
- És a szomorúság színe? - Az ez.
Három boldogság, egy szomorúság?
Nagyon jó.
Ez boldog?
- Nem. - Ez a szomorú?
Három boldog, ez pedig szomorú.
Nem, ez… Ez dühös.
Ez pedig boldog.
Ez miért dühös?
Mert a boldogot akarja… a dühös.
Ez a düh színe.
- Értem. - Ez a szín pedig kék,
és az a szomorúság.
Igaz.
Micsoda pech ez a betegség!
Hiányoznak a közös sétáink, és hogy mindig leragadtunk valaminél.
Volt, hogy elmentünk kajáért, fagyiztunk,
és hisztiztél, hogy nem akarsz sétálni.
Vagy az út közepén akartál kiszállni a babakocsiból.
Ez hiányzik.
Szeretném, ha tudnád, hogy…
sosem voltam boldogabb.
Szeretlek.
- Jó napot, María! - Elnézést!
Ő Marina, az új rezidensünk.
Ezen a héten kezdett itt. Néhány hónapig lesz a kórházban.
- Jó napot! - Üdv! Hogy van?
- Jól. - Milyen volt az éjjele?
Nem túl jó. Voltak fájdalmaim.
- És hányingere? - Az is.
- Nyugalom, megoldjuk. - Rendben.
- Régen diplomázott? - Decemberben. Nem olyan régen.
- Remek. - Igen.
- Mi a szakja? - Kardiológia.
- Jó napot! - Jó napot!
- Hogy van? - Nem túl jól.
Van egy kis fájdalma.
Lássuk csak!
Hadd nézzem!
- Itt fáj? - Igen.
- Húzó fájdalom? - Igen, olyan.
Ha erősödik, morfint kell beadnunk.
Biztosan? Nem várhatunk még vele?
Miért várnánk? Attól elmúlik a fájdalom.
Nem tudom. Mert annyira nem rossz.
Jobban lesz tőle. Ne sanyargassa magát!
Meg kell szerveznünk a dolgokat.
Nem tudjuk, meddig lesz itt.
Amíg a teste bírja.
De ismeritek Marie-t.
Egyszer majd közli, hogy „elég volt”, és mindent meg akar majd szervezni.
Igen, de most rólad és Tomyról van szó.
Tomyt anyukám és Marie apukája hordják az óvodába.
Nem csak az oviról van szó. Enned is kell.
Nem élhetsz szendvicsen.
Mi lesz, ha itt leszel egy-két hónapig?
Hozzánk nem tudsz jönni, mert messze lakunk.
Semmi baj. Köszi! Megoldom majd valahogy.
De szükséged van tiszta ruhákra…
Szállj le rólam! Nagyon nehéz.
- Ezért nem tusoltál két hete? - Fontos ez?
- Undorító. - Marunak igaza van.
Szervezettség kell.
Igen, a látogatásoknál is.
Nem lehetsz itt egész nap.
Jó.
Indítok egy chatet Marie nélkül,
a csajbandának és Charlie-nak,
és felosztjuk a hetet egymás közt.
Halló?
Ki beszél?
Szia! Hogy vagy?
Igen, megkapta.
Odavolt érte.
Nagyon köszönjük!
Szia!
A füzetes Lu volt.
Marie barátnője, ugye?
A kézműves csoportból. Azt a hülyeséget!
De a lány jó fej.
Hímez, de jó fej.
Mindennap új helyen fáj. Most a hátam fáj nagyon.
Igen, mert sokat fekszik.
Megpróbálhatunk kérni légmatracot.
- Tegnap nem fájt. - Óvatosan!
Sérülékenyebb a teste. Érzékenyebb.
Fogja meg az infúziót!
Szép idő van, igaz?
Igen, süt a nap.
Megnézem.
- Segítsek? - Ne!
Jól van?
Hatalmas darut állítanak fel ott.
Nem tudja, építenek-e valamit?
Állítólag egy plázát.
Nehéz megérteni, hogy a világ megy tovább, de el kell fogadnunk.
Vagy talán nem is.
Annyira jelentéktelenek vagyunk,
hogy az univerzum leszarja, elfogadjuk-e.
Hiába akarsz kiszállni,
hiába akarsz megállítani egy 100-as szintű, áttétes karcinómát,
hogy megérd a fiad iskolai ballagását,
a világ akkor is megy tovább, ráadásul egyre gyorsabban.
Mi a baj, María? Mire van szüksége?
Sürgősen ki kell mennem a mosdóba. Hánynom kell.
Ez meg mi volt?
Menjünk!
Mondtam, hogy nem jó ötlet itt táborozni.
Ha marad a hányás, katéterre lesz szükség.
- Jó. - Jó?
- Jobb? - Igen.
- Jobban vagy? - Igen.
Ha bármire szüksége van, hívjon!
- Jó. - Jó?
Nem láttam semmit. Aludjon!
Köszönöm!
Miért nem nekem szóltál?
Mert mélyen aludtál, és pihenned kell.
És mert meg kellene tudnom oldani egyedül.
Meg kellene.
TÖBBET HÁNYTAM, MINT AMENNYIT ETTEM.
JELENTEM, LEHETETLEN SÍRÁS NÉLKÜL HÁNYNI.
A KINCSEM ELŐTT SOSEM SÍROK, DE EMBER VAGYOK.
VAN, HOGY EGYSZERŰEN NEM MEGY.
SZERENCSÉRE A TESTEM ÚGY DÖNTÖTT, HOGY 14 ÓRÁT ALSZIK,
MERT AZ NAGYON FEL TUD HÚZNI, HOGY CSAK ÜLÖK AZ ÁGYON,
ÉS SZART SEM TUDOK CSINÁLNI.
TEGNAP ÉJJEL KIMOSTÁK A GYOMROMAT. AJÁNLOM. MOST ISTENIEN ÉRZEM MAGAM.
OLYAN KEDVESEK VAGYTOK!
REMÉLHETŐLEG MEGINT JÓ SEGGEM LESZ. CSAK EZ SZÁMÍT.
JÓ ESTÉT! VAN, AKINEK FESZÜLET LÓG AZ ÁGYA FÖLÖTT.
NEKEM AZ INFÚZIÓ.
HOLNAP VÁLASZOLOK AZ ÜZENETEKRE.
ELŐBB BE KELL FEJEZNEM A KÖNYVET.
Őrülten szerelmes vagyok az izmos combjaidba,
a Mick Jagger-es hajadba, az enyémre hasonlító szádba.
Pont olyan vagy, mint én gyerekként. Csak talán boldogabb.
Vagy csak ezt akarom hinni?
Úgy elmennék jó messzire,
egy mezőre, ahol vadul, kiabálva rohangálhatnál.
21. FEJEZET: BUTA GONDOLATAIM
Irigykedem azokra, akik látnak majd felnőni.
Gratulálok a feleségéről írt cikkhez!
- Milyen cikkhez? - A Clarínban. Nem olvasta?
- Nem. - Idehozom.
Parancsoljon!
EGY NŐ RÁK ELLENI HARCA
- Mikori ez a cikk? - Mai.
MEGINDÍTJA A TWITTEREZŐKET
Tartsa meg!
- Visszaviszem. - Hagyja csak!
Marie!
- Igen? - Nézd ezt a cikket!
Ez meg mi?
Ki a szerző? Ismered?
Nem. Elolvastad?
Igen. Remek cikk.
- Tényleg? - Igen, komolyan.
Hogy vagy, Maru?
Fogalmam sincs. Nem tudom.
Azt mondja, hogy a neten címlapon van.
Ez a cikk a címlapja.
Igen, adom.
Szia! Hogy vagy?
Nem, fogalmam sincs.
Kérdezd a lányokat!
Látod?
Híres leszek. Csak túl későn.
Jó.
Akkor délután találkozunk. Puszi!
Szerinted most elkezdenek majd zaklatni minket interjúkért?
Mi ez a botrány?
- Láttátok? - Celeb lettél?
- Szia! - Ez hihetetlen!
Ugye?
Olyan igazságtalan, hogy a rák tett híressé, és nem a popód!
Nem hiszem el.
Olyan szép popód van!
Fáj a hasam.
Segítsek felkapaszkodni az ágyra? Ja, sikerült.
Segítenél feljebb emelni a háttámlát, Hernán?
Hívogatnak újságírók?
Igen, de nem pazarlok időt erre a hülyeségre.
- Honnan hívtak? - Egy reggeli műsortól.
Amelyik a 11-esen megy.
Vero Lozano műsorától?
Igen. Vero Lozanóétól.
Elvállalod.
Nem. Miért vállalnám el?
- Mégis miért? - Azt mindenki nézi.
És mit érdekel az engem? Mit számít?
Igazad van. Nem tudom.
- Hoztatok kaját? - Nem.
A múltkori éjszakád után nem hozunk már kaját.
- De Hernán hozott valamit. - Mit?
Igen.
A hangszórót.
- Köszi! - Zenehallgatáshoz.
Nagyon köszönöm!
Ne! Ez a tiéd, amit munkába szoktál vinni.
Nem számít. Most már a tiéd.
Köszi!
- Üdv! - Jó reggelt!
Nem tudja, hol van dr. Vigna?
Felhívom.
Dr. Vigna, kérem, jelentkezzen az információs pultnál!
Köszönöm!
Hagytak dolgokat a feleségének a recepción.
- Dolgokat? Miféle dolgokat? - Ajándékokat.
- Rendben. Később értük megyek. - Rendben.
Halló? Igen, doktor úr.
A 216-os szobában fekvő beteg férje keresi önt.
Tökéletes. A fenti irodájában várja önt.
- Remek. A dolgokért visszajövök. - Rendben.
Jó napot!
- Jöjjön be! - Elnézést!
- Jó lett a cikk a Clarínban. - Igen.
Köszönöm a kórház említését!
Nem volt hozzá közünk. Azt sem tudjuk, ki írta.
Üljön le!
Doktor úr! A 11-es csatorna interjút szeretne készíteni Maríával.
- Élőben? Kamerákkal? - Igen.
A kórházba nem jöhetnek be kamerával.
Mindig megteszem, amit tudok.
De növényekkel, csoportosan és gyerekekkel tilos bejönni.
Bár én ezeket mind megengedem. De a kamerát nem.
- Az igazgatóság kinyírna. - Értem.
Próbálkozzanak telefonos interjúval!
Az is működhet.
Nem is biztos, hogy akarja, hogy így lássák.
Az nem érdekli.
Igen, az a lényeg, hogy ő mit mond, nem igaz?
Mikor fognak hívni?
Három perc múlva.
- Még mindig fáj? - Egy kicsit.
- Akkor kérek morfint. - Várj! Ne kérj!
- Nem tudsz interjút adni, ha fáj. - Kibírom.
Nem akarok most morfint. Nyáladzanék tőle.
Azt nem akarom.
Nem akarom.
Ez az a csatorna. Megy a műsor.
A közösségi médiában átadhatunk
katarzisélményt, hangulatokat, tiltakozást…
- Megy már? - Nem.
…140 karakterben, de lehet szó betegségről is,
és rátalálhatunk valakire, aki talán ugyanazon megy át, mint mi.
Hallottunk María Vázquez történetéről, ami igazán nem hétköznapi.
María rákos, rákellenes kezelést kap,
és a kemoterápia vége felé tart.
Petefészekrákja van. Ő mesélte el mindezt a tweetjeiben. Leo!
Lássuk María néhány tweetjét, mielőtt beszélgetnénk vele!
„Morfin. 'Ne sanyargassa magát!'”
MARÍA HARCA A RÁKKAL
„Inkább lennék ku*** unalmas,
és élnék tovább, de köszönöm a sok szeretetet!”
Itt van a vonalban. María Vázquez.
Itt Vero és Leo. Hogy vagy?
Sziasztok, Leo és Vero!
Hogy vagytok?
Köszönöm a hívást!
- Ne! Nem hallok semmit. - Gerjed. Muszáj.
Hét hónappal ezelőtt volt egy elég radikális műtétem:
hiszterektómia.
Melynek során mindent eltávolítottak. Teljesen kipakoltak.
Kongok az ürességtől.
Jobban, mint valaha.
Azután elkezdtem a kemoterápiát,
ami működött, de csak egy darabig.
És… hát…
most már nincs mit tenni.
Várjuk, hogy eljöjjön az idő.
Várjátok, hogy…
Nagyon kemény, amiket mondasz…
A halál pillanatát. Muszáj kimondani.
Igen, a halálom pillanatát.
A halálod pillanatát. Nincs mit tenni. Már semmit sem tudnak tenni?
Elég rossz az egészségi állapotom.
Nem tudnak megműteni,
és már a kemoterápiához is túl gyenge vagyok.
De, mindezek ellenére, nagyon jól gondomat viselik itt.
Remek helyen vagyok. Csodásan kezelnek.
María, a tweetjeid tanúsága szerint
minden érzést megtapasztaltál.
Láttunk humort, dühöt és iróniát.
Jelenleg milyen a hangulatod?
Jelenleg elég vicces a helyzet, mert a látogatóimnak
rákos stand-up monológot adok elő.
Tehát, hacsak nem épp hányok,
általában nevetés vesz körül.
A gyermeked hároméves, María.
Szoktál rá gondolni, amikor…
Sokat gondolok rá. Sokat is beszélgetek vele.
Videofelvételeket készítünk neki.
Mindent elmagyarázok neki.
Mit mondtál neki?
Azt fogjuk neki mondani, hogy anya már nem lesz itt,
de a szívében mindig ott leszek. Szerintem meg fogja érteni.
És a férjeddel együtt vagy?
Éppen egy közös képeteket látjuk.
Az a fénykép az esküvőnkön készült.
Bűnben házasodtunk össze,
ugyanis hét hónapos terhes voltam.
És az ott Fede, igen.
A férjem… mellettem van,
gondoskodik rólam, és folyton velem van.
És amikor megtudtad, hogy petefészekrákod van,
pozitívan álltál hozzá? Úgy, hogy le fogod győzni?
Én jöttem rá, hogy beteg vagyok.
Mesélj erről!
Elmentem ultrahangra,
mert a hasam olyan volt, mintha hat hónapos terhes lennék.
És az orvos…
Tudják, amikor az orvosok beszélnek egymás közt,
és azt hiszik, nem értjük, amit mondanak.
- Néha alábecsülik a betegeket. - Pontosan így van.
Az orvos azt kérdezte az ultrahangos asszisztenstől:
„Egy x-től y-ig tartó skálán,
amin a 45 sok, szerinted ez mennyi?”
A nő pedig ezt válaszolta:
„Ez? Száz.”
María, most mennyi idős vagy?
42 éves vagyok. Két nap múlva leszek 43.
Két nap múlva leszel 43.
Így van. Ha megérem…
43 éves leszek.
Olyan humorral és iróniával kezeled ezt!
Nem tudom, hogy ez segít-e vagy véd-e,
de folyton megmutatkozik.
Nem, nem segít rajtam.
És nem is véd.
Egyszerűen ilyen vagyok.
Ez az igazi énem.
Néha a barátaim szétröhögik az agyukat, mert vidámabb vagyok, mint ők.
Szerintem az elfogadás a jó szó.
Az elfogadás és…
az, hogy a halál az élet része.
MÉG ITT VAGYOK, DE MÁR NINCS MONDANDÓM. ENNYI VOLT.
A HÍRNÉV TÖNKRETESZ.
ÉRTÉKELEM AZ ALTERNATÍV TERÁPIÁKKAL KAPCSOLATOS JAVASLATOKAT,
DE VAN, HOGY A KOCKA EL VAN VETVE.
NEM KERESEK RÁ SEMMIRE.
A BETEGSÉG KÖCSÖG,
DE LEGALÁBB ADOTT MÉG HÉT GYÖNYÖRŰ HÓNAPOT.
Hat. Négy, hat, hét.
Hét.
Olyan sok?
A hét tényleg sok.
Egy, kettő, három, hét, tizenegy.
Tizennégy, hét, tizenegy, tizennégy, hét.
Ez nagyon vicces, Tomy. Olyan jópofa dolgokat tudsz mondani!
De nem emlékszem rájuk, mert Dilidolt szedek.
Na! Csak egyet! Amúgy is eperszezon van.
Nem megy. A testem nem fogadja be, Maru.
Na! Csak egyet!
- Csak egyet. - Jó.
- Ez meg mi? - Új matracot kaptam.
- Miért? - Mert szétkufircoltam.
Aha. A lányokkal akartuk is mondani,
hogy vegyél vissza,
mert terjed a pletyka, hogy itt folyton buli van.
Figyelj, Maru!
Tegyél róla, hogy Fede továbblépjen!
Azt akarom, hogy csajozzon, újraházasodjon.
Ezt ne feledd!
Marie, téged is 18 év után vett el. Maradjunk a csajozásnál!
Nem, komolyan mondom.
Ne legyen depressziós!
Csajozzon…
és legyen boldog! Éljen!
Annak ellenére, hogy kihullik a szempillám, ami borzalmas.
Elnézést! Ismét hoztak ezt-azt a feleségének.
- Megint? - A műsor után. Igen.
Bár a seggemnek annyi, fogytam 12 kilót, és annyi izmom van, mint egy csigának,
csinosnak érzem magam. Kopaszon, csontvázként.
Bedobozoltuk, hogy ne hagyja el.
- Köszönöm! - Van még.
- Azért később visszajövök. - Jó.
Semmiségnek tűnik, de a fogmosás és a krémezés
segít, hogy ne veszítsem el önmagam.
A rák nem veszi el a hiúságunkat.
Hogy áll?
Jól nézel ki ma.
Még szép.
Ma vagy három morfininjekciót kaptam.
Lebegek.
Na, tessék. A csapból is ez a macska folyik.
Ez egy maneki-neko.
Szerencsét hoz.
Mit hoztak még nekem? Na, mit?
Krémet, krémet és még több krémet.
Jó napot!
Újabb ajándékok.
A hűtőben volt, mert romlandó.
Jó sok ajándék, mi, María?
Tartsák csak meg! Én nem tudom megenni.
Fede, nézd meg, kérsz-e belőle! Ha nem, elvihetik.
Tonhalszószos hús.
Mozzarellarúd.
- Ne! - Nem hiszem el.
- Répatorta. - Ne!
- Ez meg mi? - Mi az?
Epertorta.
- Tomynak talán ízlene. - Neked is.
Vigyenek el mindent, kivéve ezt, amit fel fog falni!
Nagyon köszönjük!
Adunk a többi nővérnek is.
- Rendben. - Köszönjük!
- Viszlát! - Viszlát!
- Marie! - Igen?
Többen szeretnének még interjút veled.
Nem. Elég volt.
Ki van zárva. Valahogy rázd le őket!
Elég volt.
Rendben.
A legjobbkor lettél híres, nem igaz?
Ez egy vicc.
Beszélek Néstorral az önkormányzatnál.
Jó lenne egy parkolási igazolvány,
hogy ne kínlódjak a parkolással,
és ne költsek a fizetőparkolókra.
- Jó. - Szia!
- Sántikálni fogsz? - Igen.
Így.
Behoznád Tomyt?
Maru behozza ma.
1991 decemberében ismerkedtünk meg, és azóta is együtt vagyunk.
Éljen a szerelem!
Nem is kívánhatnék jobbat, gyermekem,
mint hogy ilyen párt találj.
Csókot!
Kettő az egy ellen, jó?
Aki különleges, szenvedélyes és harcias.
Gól!
Egyedi és páratlan.
Páratlan pár. Anya, olyan bolond vagy!
Milyen volt az éjszakája?
Nem túl jó. Hánytam egy kicsit.
- Evett valamit? - Epret.
- Elszúrtam. - Nem.
Semmi gond.
De a hányás azért nem jó,
mert megvan a veszélye, hogy a tüdejébe kerül.
- Ezért kérünk majd egy gyomorszondát. - Rendben.
Először egy kicsit zavaró lesz, de majd hozzászokik.
Tegnap mesélt az európai útjukról.
Lehet, hogy itt a szedáció ideje?
Lehet.
Tudni fogja, ha itt az idő.
Be kell fejeznem a Tomynak írt könyvet. Még hátravan pár oldal. Talán tíz.
Talán majd a jövő héten.
Szóljon majd, és megbeszéljük az időpontot.
És milyen lesz?
Mint bármelyik nap. Észre sem fogja venni.
Megnöveljük a morfinadagját,
és adunk még midazolámot, amitől majd elalszik.
És nem ébredek fel?
Nagyon figyeljük majd,
és olyan dózist adunk, hogy ne ébredjen fel.
Gondolja át, kitől akar elbúcsúzni!
Ezen nem gondolkodtam.
MÁR NINCS MIT TENNI, EMBEREK.
MOSOLYOGVA, ÖKÖLBE SZORÍTOTT KÉZZEL, DE ELÉRKEZTEM A VÉGÉHEZ.
HOLNAP LESZ A SZÜLINAPOM. NEM KÉREK SE AJÁNDÉKOT, SE BÓKOT.
CSAK EGY MEXIKÓI HALOTTAK NAPJA-BULIT.
A meggyújtott gyertyákkal jól fog mutatni.
Igen. Csináljunk fotókat, és osszuk meg!
Vagy túlzás?
Nem.
Gyere be!
- Veled akarok beszélni. - Mi az?
Hogy van?
Charlie!
Mit mondott az orvos?
Semmit. Mit mondana?
Az orvosok néha konzultálnak egymással.
- Hoztál ajándékot? - Igen.
Megmondta, hogy ne hozzunk.
Két Puck könyv, hogy teljes legyen a gyűjteménye.
Na, gyere be!
Alszik.
Annyi mindent kap…
Elnézünk a büfébe, hadd pihenjen.
Egy perc, és jövök.
- Szia! - Szia!
- Azt hittem, alszol. - Nem.
Mi van nálad?
Hamburger.
De megeszem kint, meg ne kívánd.
Nem kell. Nem éhezem meg tőle.
Szia!
Edd meg itt!
- És hoztam pár dolgot, amit kértél. - Az jó.
A könyvet olvastam, amit Charlie-tól kaptam a szülinapomra.
A két hiányzó Puck könyv.
Hihetetlen, hogy emlékezett rá!
Igazi zseni.
PUCK GYŐZ
- Beugrottál a házba? - Igen. Rosa ott volt.
Kifizetted?
Nem. Azt mondta, elég a jövő héten.
Üdvözöl.
Mi volt még?
Kifizettem a telefonszámláinkat.
Késedelmi kamattal együtt.
És Tomy ablaka még mindig beázik.
Úgyhogy amint lesz időm,
megint körbeszilikonozom.
Jó.
A növények szépek. Ők is üdvözölnek.
Fényképezd le őket!
Úgy lesz.
Vittem ajándékot az óvodavezetőnek. Sokat segített a beiratkozásnál.
Fede, megbeszéljük a dátumot?
- Vignával beszéltél? - Igen.
Azt mondta, hogy rajtam áll.
Oké.
Lehetne pénteken.
Mit gondolsz?
Jó.
De beszélnünk kell Tomyval.
Holnap vagy holnapután.
Minden szerződésben van egy csapda.
Anno Fede megfogadta: „amíg a halál el nem választ”.
Federico!
De az apró betűs részt átugrotta.
Hogy van?
Hitelesíttetnie kell közjegyzővel Maria hozzájárulását a szedációhoz.
- Probléma van? - Nem.
- Jó, ha van ilyen papír. - Hol találok közjegyzőt?
A recepción tudnak segíteni ebben.
- Ide kell jönnie? - Ők tudják, mi a teendő.
- Indulok, hogy gyorsan meglegyen. - Szóljon majd!
Biztosan nem hitte, hogy ilyen hamar eljön a pillanat.
De nekem ennyi volt.
- A közjegyzőt keresem. - A harmadikon.
Köszönöm!
Jobb lenne, ha Párizsba vinne,
de most a legjobb ajándék, amit adhat, hogy megszervezi a halálomat.
Jó napot!
Ceruolo közjegyző urat keresem.
Idősebb? Ifjabb?
Bármelyik megfelel. Tanúsítvány ügyben.
Foglaljon helyet! Szólok neki.
- Köszönöm! - Itt várjon!
Azt hiszem, ez volt életem romantikus gesztusa.
Fáradjon be!
Köszönöm! Elnézést!
- Jó napot! - Jó napot!
- Üdvözlöm! Foglaljon helyet! - Elnézést!
Miben segíthetek?
A feleségem a közeli kórházban fekszik. Hitelesítésben kérnék segítséget.
- Itt van a dokumentum? - Nem, nincs semmi.
Az egy okirat. Meg kell lennie kinyomtatva.
Értem. Nekem erről nem szóltak.
Lássuk csak!
Kérje meg a kórházat, hogy adjanak formanyomtatványt!
- Jó? - Jó. Utána visszajövök.
Nem, már túl késő van.
- Majd holnap, jó? - Nem lehetne még ma?
Miről van szó? Sürgős?
A feleségem haldoklik, és engedély kell a terminális szedációhoz.
Rendben.
Megvárom.
Figyeljen!
Itt van a névjegyem. Tegye, amit kell!
Itt maradok egy darabig. Ha késik, hívjon!
- Nagyon köszönöm! - Nincs mit.
Semmi gond.
A ruháimat mind te kapod.
Válogass! Mind a tiéd.
Anyukám menyasszonyi ruhája, a táskái,
az antik ékszerei, mind a tiéd.
A többit pedig eladományozhatod.
Vagy kidobhatod.
Amit akarsz.
A hímzéseimet add Verának, majd ő intézi.
A sminkcuccokat rád bízom.
A Puck-gyűjteményemet Agus kapja, Paula lánya.
Ja, és dobj ki dolgokat!
Könyörtelenül, mert Fede nem lesz rá képes.
Dobálj ki mindent, ami nem…
Ez fontos:
van egy Trío los Panchos-CD, az Historia de un Amor.
A megismerkedésünkhöz kötődik.
Azt hallgattatta velem a kapcsolatunk első napjain.
Szerezd meg és tüntesd el!
Ha Fede megtalálja, úgyis meghallgatja,
és szörnyen szomorú lesz.
Nem a „Contigo Aprendí” a dalotok?
- Nem. - Manzanero dala.
Nem. Nehogy rossz CD-t dobj ki!
Nem. Jól van. Historia de un Amor.
Adjatok jó ajándékot dr. Molinának!
Oké.
Molinának.
A nővérek is kapjanak ajándékot!
Charlie kapja a szárítógépet.
Nagyon boldog lesz.
Az a legjobb.
Már nem vagy mellettem, szívem
A magány felemészti a lelkem
Hagyd abba! Téged is lehangol.
Vége. Ennyi volt.
Oké?
Dr. Vigna, kérem, jöjjön az információs pulthoz!
- Érkezik. - Köszönöm!
Doktor úr, hogy van?
Doktor úr!
Szükségem van a dokumentumra.
Azt hagyja! Jöjjön! Az igazgató úr várja.
- Mi történt? - Semmi megoldhatatlan.
Újabb probléma?
Ne aggódjon! Bízza csak rám! Megoldom.
Mindenre helyeseljen!
Federico, tudja, hogy nagyon szeretjük Maríát,
és önöket is.
Elképesztő, hogy mennyire erősek.
Éppen ezért szeretnénk minél jobb körülményeket biztosítani.
- Igaz, doktor úr? - Igaz.
Köszönöm szépen, igazán!
De kényes helyzet áll fenn.
Tudja, nagyon vékony a határ az eutanázia és a terminális szedáció között,
és ez különféle értelmezéseknek ad teret.
Sőt, sok kolléga, szakmabeli
nem is ért egyet a terminális szedációval.
Igen, szerintem a kifejezéssel van gond.
Inkább kegyes szedációnak kellene nevezni.
Igen.
A méltó halálról szóló törvény szerint
a terminális szedációt az orvosnak kell javasolnia
a beteg vagy hozzátartozói hozzájárulásával,
ha a beteg akadályozott,
és a fájdalom elviselhetetlenné válik vagy már nem csillapítható.
De azt nem mondhatjuk, hogy öt nap múlva kerül rá sor.
Mert azzal azt sugallnánk, hogy a fájdalom nem elviselhetetlen,
és kevésbé extrém módszerekkel kezelhető.
Nézze, Federico, ez bevett gyakorlat ezen a klinikán, igaz, doktor úr?
Igen, így van.
De María közszereplő.
A Clarín címlapja, a tévéinterjúk.
A posztok a közösségi médiában. Az emberek mindent összemosnak.
Nem lepődnék meg, ha valaki azt hinné, eutanáziát hajtunk végre.
Elnézést! Fel kell vennem.
Federico!
Ha az én nejem lenne,
hazavinném, és beadatnám valakivel a szereket.
És ezt nem kórházigazgatóként mondom.
Mit fogsz tenni? Hazaviszed?
Az igazgató ezt mondta.
Hogy ő hazavinné.
Hát…
szerintem csak fel akart vágni.
Vigna mit mondott?
Hogy elintézi.
Ő a főorvos. Csak tud tenni valamit.
Bízd rá Vignára!
Felhívom Adriánt.
Adriánt?
Adrián dietetikus, Fede.
Mit fog mondani? Mit tud tenni?
Dietetikus, de orvos is.
De semmi köze az ilyesmihez.
Egy dietetikus…
Miért nem intézik el a kórházban?
A sok zűr miatt, amit mondtam.
- Marie nem érdemel ilyen szenvedést. - Ez egyértelmű.
Hazaviszed?
Igen, ez az elképzelés.
Gyere, üljünk le bent!
Hová mész ezzel a tragaccsal?
Északra. Jujuyba, nyáron.
- Nem fogsz messzire jutni. - Gondolod?
Majd ha meglátod pár hónap múlva!
Nem tudom elképzelni.
Figyelj, Fede, az otthoni szedáció nem olyan egyszerű, tudod?
Nem elég simán elaltatni.
Ott kell lenni és felügyelni.
Be kell adni a gyógyszereket.
Altatásban kell tartani,
és csökkenteni kell a folyadékpótlását. Érted?
Ez akár öt-hat-hét napig is eltarthat. Sőt, tovább is.
Micsoda szívás, nem?
- Nincs gyorsabb megoldás? - Az eutanázia.
Keríthetek egy orvost, aki segít, ha akarod.
Ne!
A legelején megígértem Marie-nak, hogy én csinálom, ha muszáj lesz.
- Magyarázd el! - Oké.
Na, figyelj! Ha hazaviszed,
előtte kérjetek a kórházban centrális kanült!
Az egy katéter, amit a szívbe vezető egyik nagy vénába helyeznek.
- És ha már van ilyenje? - Biztos, hogy nincs.
De gyanús lesz, ha ilyet kérek.
Nincs valaki, akiben megbízol?
Nincs.
Nem is tudom.
Hadd…
És ha ez kész, hogyan tovább?
Akkor elmész a gyógyszertárba, és kérsz kálium-kloridot.
- Kálium-kloridot. - Szia, Fede!
- Hogy van Marie? - Szia, Estela! Megvan.
Meg kell látogatnom.
Talán a héten szakítok rá időt.
Megyek anyukádhoz.
- Jó. Majd érted megyek. - Jó.
- Puszilom! - Átadom.
- Mit is kérjek? - Kálium-kloridot.
- Azt csak úgy kiadják? - Nem vényköteles.
Hasmenésre, hányásra adják. Nem lesz gond.
Ha megvetted, hozd el nekem, és felszívom fecskendőbe.
Neked csak be kell adnod a katéterbe.
Képes leszel rá?
Igen.
Ez nem derül ki a boncolásnál?
Ha végeznek, akkor igen.
De ki kérne boncolást egy végstádiumú rákos halála miatt?
És ha nem sikerül a centrális kanül?
Akkor az infúzióadagolóba kell tenned a káliumot.
Úgy lassabb.
Próbáld meg elérni a centrális kanült!
Azzal gyorsabb. Rögtön a szívbe jut.
Doktornő!
- Üdvözlöm! - Beszélhetek önnel?
Vigye a laborba! Ott találkozunk. Igen.
- Hazamegyünk. - Beszélje meg dr. Vignával!
Igen, persze. De szeretnék centrális kanült kérni.
Centrális kanült? Minek?
A gyógyszerek beadásához. Szükség esetére.
Ki mondta ezt önnek?
A háziorvosunk.
Hívjon fel minket! Megfelelő orvosi ok kell,
hogy centrális kanült tehessünk be.
Telefonáljon ide!
Oké.
Köszönöm!
Mit mondott Adrián?
- Emlékszel, mit beszéltünk? - Igen.
Hogy én csináljam, ha már muszáj.
Igen.
Egy kis kálium kell.
Azonnal hat.
Adrián előkészíti, én pedig befecskendezem az infúzióba.
És ha kiderül?
Az lehetetlen, Marie.
Adrián…
Adrián mondta.
A rákbetegeket nem boncolják.
Nem lenne jobb hazamenni?
De.
Otthon csináljuk.
De ha hazamegyünk, és másnap meghalok, akkor lebukunk. Nem hülyék.
És Tomy mindkét szülőjét elveszíti. Le fognak csukni.
Nem lesz jó.
Részeg vagy? Megittál egy üveg whiskyt?
- Mi az, hogy meg fogod ölni? - Megteszem.
Megbeszéltük a legelején.
Nem bír ki még öt hónapot és száz búcsúzást.
Ki mondta, hogy még öt hónap?
Ha öt nap, vagy tíz, akkor is kínzás.
Nem élhet így. Elaltatják, felébred.
Be kell adni neki azt a rohadt káliumot.
Igazam van, nem?
Nem bírom szenvedni látni.
Tudom, hogy meg kell ölnöd, csak nagyon durván hangzik.
Beszéltél azzal a főorvossal, Vignával?
Nem akarom bevonni ebbe.
- De azt mondta, elintézi. - Csak le akart rázni.
- Már kerestem, Federico. - Hogy van?
- Megyek Marie-hoz. - Jó.
Dr. Vigna kéri, hogy María írja alá ezt a papírt,
melyben visszautasítja az újraélesztést. Rendben?
Ha ezt aláírta, péntekre megszervezi a szedációt.
Végre!
Kész rémálom volt.
A közjegyzőnek jelen kell lennie?
Nem, María aláírása elegendő.
De ne posztoljanak semmit!
- Természetesen. - Jó.
- Köszönöm! - Nincs mit.
Marie, drágám!
Ezt alá kell írnod.
- Hol? - Ott.
Ott.
Tessék.
Pénteken elvégzik a szedációt.
És vége.
Ezt ki engedélyezi?
Vigna.
Kész?
Megyek, mielőtt megbánja.
- Nyugodj meg! - Sietek. Mit vársz?
Megszervezed a búcsúztatómat?
Ott jön Roxy.
- Szia! - Sziasztok!
Szia!
Én kezdem?
Nem, Leti ment elsőként.
- Milyen volt? Miről beszéltetek? - Nem tudom. Mégis mit mondjak?
- És te? - Én leszek az utolsó.
De nem tudom, bemegyek-e egyáltalán.
Nem tudom.
A picsába!
Jó.
- Vegyél be egy nyugtatót! - Adsz még egyet?
Kettőt? Ne! Nyáladzani fogsz.
De nagyon sírós. Lehet, hogy kell még egy.
- Kifelé jövet is bevehetsz egyet. - Vagy később.
- Inkább… - Sok lesz.
- Később odaadom. - Jó. Felmegyek.
Hajrá!
Szia, Roxy!
Szia, Marie!
Seggfej vagyok.
Ezerszer megmondták.
Ne haragudj!
Semmi baj, Roxy.
Soha…
Most először kell így elbúcsúznom.
Ne izgulj!
Én is most először haldoklom.
Te nem változol.
Figyelj!
Tetkót is csináltattam.
Mindig emlékezni fogok rád.
Ha átöltözöm, ha zuhanyozom, ha dugok.
Ha lesz egy kis szabadidőd, vidd el Tomyt!
Jó? Vidd el sétálni!
El ne feledd!
Üdvözlöm anyukádat.
Bejöhetek?
Gyere csak, Charlie!
Nem tudom, hogy búcsúzzak el. Hogy csináljuk?
Örülök, hogy ismerhettelek.
Nem tudom. Csak ennyit.
- És hogy halad az építkezés? - Leállt.
Még több pénzt kell szereznem.
Dolgoznod kell, Charlie. Méghozzá sokat. De tényleg.
Sok pénzt kell keresned. Jó sokat.
Szeretnék köszönetet mondani
a sok közös évünkért, mert…
te vagy az egyetlen, akivel spontán tudtam lenni.
Ateista vagyok, mint te.
De…
ha van túlvilág…
küldj jeleket!
Valahogy.
Írj nekem…
egy bepárásodott fürdőszobai tükörre!
Vagy a vászonkötésű jegyzetfüzetbe, amit tőled kaptam. Írj nekem abban!
Írj valamit!
Menj, Charlie, ha van dolgod! Menj csak!
Nem. Mindent lemondtam mára.
Eljött ez a nap.
- Lucho! - Szia!
Szia, anya! Hogy vagy?
- Jól. - Szia!
- Bemenjünk veled, Fede?
Ne! Majd később.
Most kettesben hagyom Tomyval.
Üljetek le!
Van egy kis gomb, ha segítségre lenne szükség.
Ha megnyomod, megszólal egy csengő, és akkor valaki jön segíteni.
Elromlott?
Egy kicsit.
- Kicsit? - Igen.
Nem nagyon?
Hahó!
- Szia! - Sziasztok!
Sziasztok!
- Szia! - Mehetsz.
Szia!
- Szia! - Kint leszek, ha kell valami.
- Csak szólj! - Jó.
- Szia! - Ki az a halálfej?
- Látod? - Azt hittem…
Melyik az?
Az?
Rántottafej.
Mandarinfej?
Kitaláltam!
Most én jövök. Figyelj!
Lássuk, kitalálod-e. Nehéz lesz.
Jó.
Ez…
banánfej.
Banán. Most te jössz.
Ez meg miféle?
Keserű?
Grapefruit?
- Tényleg? - Kapsz egy piros pontot.
- Igen, mert nyertem. - Nem kapsz piros pontot.
Nem? Egyet sem?
- Mert vesztettél. - És hová megy, aki veszít?
Sehová. Itt maradsz. Játszani.
Sosem tudtam volna elmondani, mennyire szeretlek.
Hogy milyen jó látni az arckifejezéseidet,
és milyen dühítő, hogy mennem kell.
Ez…
De az életnek része a halál, ráadásul gyakran…
igazságtalanul? Feleslegesen?
Van ennél rosszabb halál.
egy szeretet, öröm, szenvedély nélküli élet végén.
Fede, Marie vagy Tomy nélkül.
Ez egy édes-bús halál. Gondolkozz el ezen!
Meg fogod érteni, kicsi fiam.
Az én okapim.
Jó napot!
Várnának egy kicsit? A fiunkkal van.
- Igen. - Visszajövünk a vizit végén.
Nagyon kedves önöktől!
Köszönöm!
ÜDV MINDENKINEK! FEDERICO VAGYOK, MARIE FÉRJE.
MOST ÉN KEZELEM A FIÓKJÁT,
MERT Ő MÁR NEM TUD TWEETELNI.
Hány óra van?
Már majdnem öt.
Kétezren retweetelték.
- Jó napot! - Jó napot!
- Jól van? - Igen.
- Kérdezhetek? - Igen.
- Ennek azonnali a hatása? - Mármint?
- A szedációs dózisnak. - Ez a szokásos.
Hogy érti? Megbeszéltük a szedációt.
Én nem tudok róla.
Marie aláírta a papírt.
- Beszéljen dr. Molinával! - Hol van?
A másodikon.
Máris jövök.
Figyeljen! Miért nem hajlandó elaltatni?
Ön figyeljen! Bizonyos határokat nem lépek át.
- Miféle határokat? - A meggyőződésem szabta határokat.
Akkor megkérem dr. Diego Vignát,
hogy küldjön valakit, aki hajlandó megtenni.
Rendben. Ez az ön döntése.
Megértem és tiszteletben tartom az álláspontját.
Tényleg. Komolyan.
De próbáljon megérteni engem!
María nem élhet tovább ilyen helyzetben.
Mindent kihány, és elviselhetetlen a fájdalma.
Ha lenne akár egy icipici esélye, akár egy az ezerhez,
egyetértenék önnel.
De tudja, hogy nincs.
Nézze, számomra az élet szent, még María állapotában is.
A fájdalmat elvehetem, de az életet nem.
Ezért lettem orvos.
Bocsássatok meg!
Federico!
- Üdv! - Mi történt?
Máris elmondom.
Ránk szálltak. Nem az én művem, és nem is az igazgatóé.
A kórház ügyvédje kifejtette,
hogy nem akarja a terminális szedációt.
Ha megtesszük, és kikérik a kórtörténetét, kiderül.
- De nem illegális. - Pánikba estek. Rettegnek a médiától.
Hogy valami gátlástalan riporter
megvádolja a kórházat, hogy titokban eutanáziát végzünk.
Képzelje el! „A kórház ölte meg a beteget.” Ez mindig kapós.
- Most mi lesz? - Nyugodjon meg!
Amit két nap alatt csináltunk volna meg,
most hét vagy nyolc nap alatt fogjuk.
Hogy ne gyanakodjanak.
Nem fog szenvedni?
Nem. Az agya fájdalomreceptorait gátoljuk.
- De tudatánál lesz? - Nem.
Nem lesz. Nem fog szenvedni.
Ez aztán a csodaszép szemöldök! Anyától örökölted?
- Nem. - Akkor apától?
Nem.
Akkor magadtól?
Megettem egy bácsit.
- Tudtad? - Igen.
Éhes voltam, és megettem.
És még egy halat.
Megettem egy nénit!
Megettem egy nénit.
Megettem egy halat.
Jöhet a következő hal!
Elmenekült…
Meg fogom enni.
Megöltek!
Megöltek. Nem hiszem el.
- Megöltek? - Meg.
Megöltek.
Gonoszak.
De kár!
De kár! Te jó ég!
Semmi sem tart örökké.
Sem a fagyi, sem a filmek,
sem a rossz dolgok,
sem a jó dolgok.
Sem a falevelek,
sem anya.
De ott leszek a szívedben, amíg csak élsz,
és aztán te is ott lehetsz másokéban.
És így soha semmi nem hal meg.
Valami mindig fennmarad.
SZERESS! SÉTÁLJ! OLVASS! FIGYELJ! HALLGASS!
ZENÉLJ! RAJZOLJ! TANULJ!
DOLGOZZ! UTAZZ! MÉRTÉKKEL IGYÁL!
LÉGY KITARTÓ! MENJ EL! HALLGASS APÁDRA!
PANASZKODJ! ENGEDELMESKEDJ! EGYÉL! VEGYÉL FEL KABÁTOT!
TÉGY, AMIT CSAK AKARSZ!
ÉS NÉHANAPJÁN GONDOLJ RÁM!
María Vázquez 2015. április 21-én, terminális szedációt követően halt meg.
Néhány hónappal később kiadták a fiának írt jegyzetfüzetet,
amely nagy sikert aratott.
Már nem vagy mellettem, szívem
A magány felemészti a lelkem
És ha nem láthatlak többé
Miért kínoz Isten azzal, hogy szeretnem kell téged ?
Mindig is te éltettél
Téged imádtalak istenként
És csókjaidban ráleltem
A szenvedély és a szerelem tüzére
Egyedülálló szerelmi történet a miénk
Mely megtanított arra, mi a jó és a rossz
Mely fényt hozott az életembe
Majd elvette azt
Micsoda sötét élet ez !
Nem leszek képes a szereteted nélkül élni
Ez egy szerelmi történet
A feliratot fordította: Gribovszki Réka