Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL FILM FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dette er historien om mit sidste og største ønske.
En drøm, jeg vil dele med min søn.
Derfor notesbogen.
Denne bog har mor Marie skrevet til lille Tomy.
Så han lærer, hvor vigtigt det er at være sig selv, og så han hører sin historie.
Bare jeg får den færdig.
Denne vej.
Undskyld mig.
-De henter dig i venteværelset. -Men hendes taske…
GENOPLIVNING
Tak.
Fede, jeg vil ikke blive her.
Lytter forsikringen ikke, skal vi have en stue.
Fint, men gå til dem først.
Behandlingen tager et halv år. Jeg vil have en seng.
Jeg tvinger dem til at lytte.
-Gå til dem. -Afgjort.
-Har du talt med Tomy? -Ja. Han var ved at vågne.
Jeg henter ham senere.
-Har du talt med lægerne? -Ja.
Og?
De giver dig "tose", "tilose" eller sådan noget.
-Noget for tarmobstruktion. -Skal jeg så blive?
Indtil det virker.
Jeg er ikke dum. Mine æggestokke blev fjernet, ikke min hjerne.
De ville ikke indlægge mig uden grund. Hvad er det?
-Altså… -"Vi må tale sammen" tyder aldrig godt,
men det var dog bedre end dengang.
To dage efter, jeg fik fjernet livmoderen, mine æggestokke
og alt muligt andet, vidste jeg, det var alvorligt.
Men end ikke kirurgen turde fortælle mig det.
Alt føles mere intenst og levende, når man er døende.
Man vil føle, smage og elske.
Men i længden kan en syg krop ikke klare intensiteten.
Så man må underholde og distrahere sig selv.
Der bliver sociale medier vigtige, særligt Twitter,
for man kan diskutere i timevis, om man skal bruge tamponer eller bind.
Og jeg kan fortælle om mine oplevelser.
Kræft er som influenza. Man skal ikke skamme sig, men det er tusind gange værre.
Og taler man ikke om det, siger man: "Det er en lang og smertefuld sygdom."
LANG OG SMERTEFULD, PIKANSJOS.
BORTSET FRA DEN LANGE DEL, NATURLIGVIS.
Da jeg slog det op, fik jeg enormt mange søde beskeder fra folk, jeg ikke kender.
Med alt respekt, men jeg hader at høre, at det nok skal gå.
"Skal nok gå", min bare!
De ord til en kræftpatient er som at fortælle én i ørkenen,
at de ved vejs ende når til en oase.
Han skal i børnehave i morgen.
Op i sengen med dig.
Rolig nu.
Sådan der.
Sutskoene.
Pas på med droppet. Lad nu mig, Luis!
Med den her knap kan du bede om te, at komme på badeværelset og alt andet.
Den her er til morfin. Har du smerter, så bed om den.
Vent ikke, til du føler stærke smerter.
Behøver I noget, så ring.
Okay, tak.
-Vi ses. -Vi ses.
Kan du lide stuen?
Skøn, ikke?
Se udsigten.
-Hvad kan du se? -Ikke så meget.
Det er ret grimt.
Overnatter du?
Selvfølgelig.
-Hvad gør vi med Tomy? -Det ordner jeg.
Din far eller min mor kører ham i børnehave.
Jeg henter ham, kører ham hertil og tilbage igen.
-Sover du på sofaen? -Ja.
Du får herpes.
Jeg beder Adrián om en sovepose.
De smider os ud.
Nej. Jeg gemmer den væk om morgenen. Det skal nok gå.
-Federico. -Ja.
Hvordan går det? Diego Vigna, overlæge.
-Alt vel? En fornøjelse. -Godt.
Jeg har ikke uniform på om søndage, men jeg besøger altid patienter.
-Sygdomme holder aldrig ferie. -Nej.
Jeg ville fortælle dig om Marías situation.
Der er ingen obstruktion. Svulsten i bækkenet presser mod hendes tarm.
Det er dårlige tegn, så hun bør blive på hospitalet.
Vi kan hverken operere eller fortsætte kemoen.
-Hvad kan vi så? -Forbedre hendes tilstand.
Jeg vil give hende steroidhormoner for at kontrollere svulsten.
Men det er midlertidigt. Kan der ikke gøres mere ved sygdommen?
Jo, meget kan gøres.
Vi kan reducere hendes smerter.
Vi kan holde hende med selskab.
Jeg har altid to prioriteter:
Patienten må ikke lide og skal hjem hurtigst muligt.
Det er bedre, de venter derhjemme i en velkendt atmosfære hos familie og venner.
Nogle edderkopper har to øjne, og andre har flere.
Og hvor mange ben har de?
Jeg ved ikke hvor mange, men… Jeg bør se efter.
Mor!
-Hej! -Hej.
Hej!
-Hej! -Giv mig din taske.
-Der er den. -Godt, du kom!
Hvordan gik det i børnehaven?
Jeg var ikke…
-Jeg var der ikke den anden dag. -Nå?
Fedt, du kom på besøg.
Jeg undersøger, om der er plads i den lokale børnehave.
Pas på, den er for høj.
Den er ikke som derhjemme. Den er en robotseng.
Ja, hæv den, tak. Jeg vil have fødderne oppe og hovedet nede.
Farvel!
Jeg bliver foldet.
Fortsæt.
Farvel!
Når jeg trykker på den, eksploderer den.
En bombe falder ned fra himlen og eksploderer.
God idé, Tomy. Få sengen til at eksplodere.
Nej!
JEG KAN IKKE TAGE HJEM
DET VILLE KRÆVE TO PUMPER, TRE SYGEPLEJERSKER
OG AT SÆLGE EN NYRE. NOGET, DER FORBLIVER RASK.
Fede? Tag en notesbog med til mig.
Spørg Lourdes. Hun laver dem selv. Hun har en sød én med en ulv.
Jeg vil skrive noget til Tomy.
Okay.
INFORMATION
Vi sagde kl 10. Den er tyve minutter over.
-Vi går glip af besøgstiden. -Den er indtil kl. 12, Maru.
-Hej! -Godmorgen.
-Hvornår stopper besøgstiden? -Kl. 12.
Okay.
Hej, godmorgen.
Så hvornår slutter den?
Der er de.
De kællinger. De planlagde at komme sammen.
Det går nok.
Mødtes I tidligere?
Vi ville give hende en lille gave.
Hvorfor en gave? Vi har ikke noget med.
-Vi kan gå sammen om den. -Den er fra os alle.
-Nej. Gå hen og køb noget. -Hvor kan jeg det nu?
Det ved jeg ikke. Bare køb noget.
Der er et indkøbscenter to gader herfra.
-Laver du sjov? -Tja.
-Giv mig bilnøglerne. -Nej. Jeg tager i indkøbscenteret.
Jeg tager med dig.
-Vent. Hvor ligger hun? -Anden etage, 216.
-216. Hvorfor bliver hun sådan? -Tag dig ikke af hende.
Vi går da ikke derop alle sammen?
-Nej. Vi går i hold. -Vi må være stille.
-Nej, til højre. -Fede.
Hvordan går det?
-Hvad så? -Alt vel?
-Hej. -Alt vel?
-Går det godt? -Fint.
Fint? I må vente lidt. Lægen er hos hende.
-Okay. -Alle andre er på vej.
Er alle kommet?
-Ja. -Ja.
-Lukker de os ind sammen? -Det ved jeg ikke. Vi kan prøve.
-Vil du sidde ned? -Nej.
-Hvordan har hun det? -Fint. Hun er rolig.
-Har hun smerter? -Lidt. Hun klarer det.
Du kender hende jo.
Hun har fået en fantastisk stue. Fem stjerner.
Fedt.
Godt.
-Hvordan har du det i dag? -Skidt.
Jeg er indlagt igen, men ingen kan hjælpe. Jeg er træt af at være sengeliggende.
Det forstår jeg. Og smerterne?
Jeg holder det ud.
-Har du været på toilettet? -Nej.
Okay. Det holder vi øje med.
Jeg hæver dit ryglæn, så vi er i samme højde.
Sådan.
-Hvordan har du det? -Udmærket.
Jeg har det fint.
Et spørgsmål: Når det bliver ulideligt, tager I livet af mig, ikke?
Det taler vi om senere. Og så aldrig mere. Men ikke endnu.
Hvor længe går der?
-Før hvad? -Før tiden er inde.
Det ved jeg ikke.
Ingen tager billetten, før det er deres tid.
Bare rolig. Jeg kan ikke fremskynde det.
-Har du det godt her på stuen? -Ja.
Din trivsel er vigtig.
Hvorfor tror du, det skete for mig?
Det skete ikke for dig. Det er din…
Det er ikke en virus, der angriber dig udefra. Ellers ville den smitte.
Kræften er 100 procent din. Vi kan kalde den María.
Sig ikke det.
-Nej, vel? -Nej.
Det er genetisk.
Ja, nogle kræftformer kommer af livsstil.
Ryger man tre pakker cigaretter om dagen, får man sandsynligvis lungekræft.
Men det er overvejende genetisk betinget.
Må de komme ind?
-Det er en forsamling. -De er alle venner.
De kan bare gå ind.
-Kom så. -Hej.
-Alt vel?
Tak.
-Hvordan har hun det? -Hun ved alt.
Hun er begavet.
Jeg begynder at forstå jeres forhold. Det er en patologisk symbiose.
Men sådan er forholdet til min kone også.
Se, Tomy, din mor er på en supersej VIP-stue,
som din far skaffede, fordi han er et geni.
Se de fantastiske designerstole. Og se gulvet.
Og lad mig vise dig badeværelset, min søn.
Se marmoret.
Marmor. Helt fantastisk.
Og her er din mor, der næsten ikke bemærker mig,
fordi hun tweeter og alt muligt.
Altid det samme.
-Her er vi med alle vores venner. -Det kan du gøre bedre.
Jeg præsenterer dig for dem:
-Her er Shoy. -Fod.
-Hun er dygtig lacaniansk psykolog. -Hold nu op.
-Hvad nu? -Jeg er ikke psykolog.
-Hvad så? -Psykoanalytiker.
-Hun slår dig. -Nej…
Hun er lacaniansk psykoanalytiker. Undskyld. Min fejl.
Det er værre.
-Her er Paula. -Hej, Tomy.
-Hun er forfatter. -Ja.
Læs hendes bog, hun nævner din mor i den.
Her er Charlie.
Hej, Charlie.
Mine damer og herrer.
-Mere end en ven… -En søster.
-En søster, ja. -Helt sikkert.
Pas på, hvad du siger.
Her er Brenda. Hun er kunstner.
Faktisk er hun kunstnegativ. Hun er dødtræt af alt og alle.
Der er hun. Hun er designer, illustrator. Et geni.
Her er Vera, mine damer og herrer.
Tro det eller ej, hun er direktør for et forsikringsselskab.
-Hun er solbrun hele året. -Tro det eller ej!
-Smukt. -Og her er Leti.
Hun arbejder for kommunen.
Løber du i problemer, kan Leti fikse det for dig.
Jeg fikser det.
Se. Det er Agus.
Hun underviser i journalistik og danser tango.
-Ja! -Sådan!
Sådan. Ryst den!
-Og her er Roxi. -Ja.
En husmor, folkens.
Hvad? Ikke kun.
-Hvad? -Jeg er også socialrådgiver.
Men du blev ikke færdiguddannet.
-Giv ham røvfuld. -Fint, socialrådgiver.
Og her er Maru. Hende præsenterer jeg ikke, for du må holde hende ud hele livet.
Som Hernán, der sidder der. Den stakkels, søde mand.
-Hernán forhandler lejligheder og er… -Ejendomsmægler.
-Ejendomsmægler.
-Ja.
Her er vi så.
Vi skal beslutte, om hun skal blive her eller tage med hjem,
men her gør de rent for os. Det er som en bryllupsrejse.
-Ja. -Se her.
-Se vores panoramaudsigt. -Fantastisk.
-Ikke andet end cement. -Se den grønne mark allerbagerst.
Her er vi så.
Vi skraldgriner blandt venner…
Det er sådan, din mor…
Det er sådan, din mor er.
Dette menneske.
Og derfor elsker jeg hende.
Farvel, min søn.
Det er vildt, hvor ofte folk siger, at jeg er modig og stærk.
Men jeg har ikke andet valg. Hvad skal jeg ellers gøre?
Give efter for selvmedlidenhed?
Jeg vil hellere dele min oplevelse på Twitter.
Jeg har det skidt hele tiden. Som at lykkes hele tiden, men omvendt.
Endnu et øje.
Og…
Vi må vente med pizzaerne, for jeg elsker at lave øjne.
ALT ER NOGET LORT, OG JEG SKAL DØ. MÅSKE SKER DET I MORGEN, HVEM VED.
DET VILLE VÆRE EN SKAM. JEG HAR STADIG GODE JOKES.
Den er glad, og den er vred.
-Den er meget glad. -Og den?
Den er ked af det.
-Hvorfor? -Fordi de er glade.
-Hvilken farve er vrede? -Rød.
-Og tristhed? -Den.
Så tre glade og én trist?
-Rigtig flot. -Er den glad?
-Nej. -Er det den triste?
Tre er glade, og den er trist.
Nej, den… er vred.
Og den er meget glad.
-Hvorfor er den vred? -Fordi… den vrede lige der.
Det er vredens farve.
-Okay. -Og det er farven blå,
som… er tristhed.
Det er sandt.
Hvor uheldigt at blive syg.
Jeg savner at gå ture med dig og stoppe op i en halv time ad gangen.
Nogle gange handler vi ind eller får en is, og du bliver sur og vil ikke gå.
Og du vil ud af klapvognen midt på gaden.
Det savner jeg.
Og du skal vide, at det var de lykkeligste stunder i mit liv.
Jeg elsker dig.
-Hej, María. -Undskyld mig.
Det er Marina, ny kandidat.
Hun er helt ny. Hun skal arbejde på hospitalet et par måneder.
-Hej, Marina. -Hvordan går det?
-Fint. -Og i aftes?
Ikke så godt. Jeg havde smerter.
-Kvalme? -Også det.
-Bare rolig. Det ordner vi. -Okay.
-Hvornår dimitterede du? -I december.
-Godt. -Ja.
-Og dit speciale? -Kardiologi.
-Hej. -Hej, doktor.
-Hvordan går det? -Ikke så godt.
Hun har smerter.
Lad os se.
-Her? -Ja.
-Spænder det? -Ja.
Bliver det værre, får du morfin.
Kan vi vente lidt med den?
Hvorfor? Det reducerer smerten.
Det er ikke så slemt.
Tillad dig selv at få det bedre.
Fede, vi må få styr på tingene. Vi ved ikke, hvor længe hun skal være her.
Så længe hendes krop kan.
Men du kender Marie. En dag siger hun "nok er nok,"
og så ordner hun selv alt.
Det handler ikke om Marie, men om dig og Tomy.
Jeg har sørget for Tomys børnehave med min mor og Maries far.
Det er ikke kun børnehaven. Du skal spise. Du kan ikke leve af sandwicher.
Måske skal du være her en måned eller to.
Vi bor for langt væk til at invitere dig.
Perfekt. Tak, jeg klarer mig. Ja.
Men du har brug for rent tøj.
Drop det nu. Jeg er til rotterne.
-Har du ikke badet i to uger? -Er det vigtigt?
-Det er klamt. -Maru har ret.
-Der skal styr på tingene. -Ja, f.eks. besøg.
-Du kan ikke være her hele dagen. -Fint.
Jeg starter en gruppechat uden Marie. Med tøserne og Charlie.
Så arrangerer vi alle besøg fra mandag til mandag.
Hallo? Hvem er det?
Hej, hvordan går det? Ja, hun fik den. Hun var vild med den.
Mange tak. Farvel.
-Det var Lu, der laver notesbøger. -Maries veninde, ikke?
Fra broderi- og kunstgruppen. Det er røvsygt. Men hun er sød.
Hun broderer, men er sød.
Jeg har nye smerter hver dag. Nu er det ryggen.
Ja, du ligger meget i sengen. Vi må bede om en luftmadras.
-Den var fin i går. -Rolig.
Din krop er mere skrøbelig. Du er mere følsom.
Hold droppet, tak.
-Det er godt vejr, ikke? -Jo, solen skinner.
Jeg vil se ud.
-Kan du alene? -Ja.
Er du okay?
De samler en stor kran derovre.
-Ved du, om de bygger noget? -Vist et indkøbscenter.
Man må acceptere, at verden fortsætter uden én.
Eller ikke engang.
Vi er så ubetydelige for universet, at det er pisseligeglad med vores accept.
Om man vil af eller på eller standse midt i et sygdomsforløb
for at se sin søn gå ud af folkeskolen, fortsætter verden hurtigere og hurtigere.
Hvad er der galt, María?
Jeg skal på toilettet. Jeg skal kaste op.
Hvad var det?
Kom så.
Jeg sagde jo, det var en dårlig idé at ligge der.
Bliver opkastningerne ved, får du kateter.
-Okay. -Okay?
-Var det bedre? -Ja.
-Har du det bedre? -Ja.
Behøver du noget, så brug knappen.
-Okay. -Okay?
Jeg så ikke noget. Sov bare.
Tak.
Hvorfor sagde du ikke noget?
Fordi du sov, og du skal hvile dig.
Og fordi jeg burde kunne gå på toilettet alene.
Det burde jeg.
JEG KASTEDE MERE OP, END JEG SPISTE.
DET ER UMULIGT AT KASTE OP UDEN AT GRÆDE.
JEG GRÆDER ALDRIG FORAN MIN SKAT, MEN JEG ER KUN ET MENNESKE.
JEG KAN IKKE DET HELE ALTID.
MIN KROP BESLUTTEDE SIG HELDIGVIS FOR AT SOVE I 14 TIMER,
FOR JEG BLIVER RASTLØS AF BARE AT LIGGE I SENGEN,
OG JEG KAN IKKE GØRE EN SKID VED DET.
MIN MAVE BLEV UDPUMPET I AFTES. DET KAN JEG ANBEFALE, DET FØLES SKØNT.
TAK FOR JERES SØDE BESKEDER!
GID, JEG FIK MIN RØV IGEN. KUN DET BETYDER NOGET.
GODAFTEN. NOGLE HAR ET KORS OVER SENGEN.
JEG HAR ET SERUM.
I MORGEN SVARER JEG PÅ FLERE BESKEDER.
NU SKAL JEG SKRIVE EN BOG. FOR EN SIKKERHEDS SKYLD.
Jeg er vildt forelsket i dine stærke lår,
din Mick Jagger-frisure og din mund, der ligner min.
Du ligner mig, da jeg var barn. Men du virker gladere.
Er det mon ønsketænkning?
Jeg vil gerne langt væk til en mark, hvor du kan løbe vildt og skrige.
KAPITEL 21: MINE FJOLLEDE TANKER
Jeg er misundelig på dem, der vil se dig vokse op.
Tillykke med artiklen om din kone.
-Hvilken artikel? -Har du ikke læst den?
-Nej. -Jeg henter den.
Her er den.
KVINDE BEVÆGER FOLK PÅ TWITTER
-Hvornår er den fra? -Fra i dag.
MED SIN KAMP MOD KRÆFT
Behold den.
-Du får den igen. -Helt fint.
Maríe.
-Ja? -Se her.
Hvad er det?
Kender du skribenten?
-Nej. Har du læst den? -Ja. Det er en god artikel.
-Virkelig? -Ja, helt sikkert.
Hvordan går det, Maru?
Det aner jeg ikke.
Artiklen udgør hele forsiden på onlineudgaven.
Ja, du får hende.
Hej, hvordan går det?
Nej, det aner jeg ikke. Spørg pigerne.
Der kan du se. Jeg bliver berømt. Det er for sent.
Okay.
Vi ses i eftermiddag. Kys.
Tror du, de begynder at genere os med interviews?
Hvad foregår der?
-Har I set den? -Er du berømt nu?
-Hej. -Utroligt!
Ja, ikke?
Det er unfair, du bliver berømt for kræft og ikke din røv.
-Helt utroligt. Du har en god røv! -Av min mave!
Skal du løftes op i sengen? Du klarede det selv.
Hjælper du mig med ryglænet, Hernán?
-Har andre medier ringet? -Ja, men jeg gider ikke det pjat.
-Hvem ringede? -Et morgenprogram.
-Hvilket? -Fra kanal 11.
-Vero Lozanos program? -Ja. Vero Lozanos.
-Du gør det. -Nej. Hvorfor?
-Hvorfor skulle jeg? -Alle ser det.
Og hvad så? Hvilken forskel gør det?
Nej, du har ret. Jeg ved det ikke.
-Har du mad med? -Nej.
Efter forleden tager vi ikke mad med mere.
-Men Hernán har noget med. -Hvad?
Ja.
Højtaleren.
-Tak! -Så du kan høre musik.
Mange tak.
Nej, det er din. Du bruger den på jobbet.
Det er lige meget. Nu er den din.
Tak.
-Hej. -Godmorgen.
-Godmorgen. Hvor er dr. Vigna? -Jeg tilkalder ham.
Dr. Vigna, kontakt informationen.
Tak.
Der er flere ting til din kone i receptionen.
-Hvilke ting? -Gaver.
-Jeg henter dem senere. -Okay.
Hallo? Ja, doktor.
Manden til patienten på stue 216 leder efter dig.
Perfekt. Gå bare op på hans kontor.
-Jeg henter tingene senere. -Jeg giver pigerne besked.
Hej.
-Federico, kom ind. -Tak.
-Flot artikel i Clarín. -Ja.
Tak, fordi I nævnte hospitalet.
Det var ikke os. Vi ved ikke, hvem der skrev den.
Sid ned.
Doktor, kanal 11 vil interviewe María.
-Live? Med kameraer. -Ja.
Ingen kameraer på hospitalet!
Jeg gør, hvad jeg kan.
Man kommer ikke ind med planter, i grupper eller med børn.
De ting tillader jeg dog. Men ingen kameraer.
-Bestyrelsen slår mig ihjel. -Okay.
-Kan I give interviewet over telefonen? -Ja, måske.
Det er bedst. Hun vil nok ikke ses sådan.
Hun er ligeglad.
Det betyder kun noget, hvad hun siger.
-Hvornår ringer de? -Om tre minutter.
-Gør det stadig ondt? -Lidt.
-Jeg beder om morfin. -Nej. Lad være.
-Du kan ikke blive interviewet i smerter. -Jeg holder det ud.
Ingen morfin, jeg begynder bare at savle.
Det vil jeg ikke.
Det er kanalen. Og programmet.
På sociale medier kan man lette sit hjerte,
udtrykke sit humør, protestere…
-Er hun på? -Ikke endnu.
…med 140 tegn. Men kan også tale om sygdomme
for at identificere sig med andre, der måske går det samme igennem.
Vi har hørt María Vázquez' meget særlige historie.
Hun kæmper mod kræft og befinder sig i slutningen af et kemoforløb.
På Twitter har María fortalt om sin livmoderhalskræft. Leo læser op.
Lad os se nogle tweets fra María Marie.
"Morfin. 'Tillad dig selv at få det bedre,' sagde lægen."
MARÍA VÁZQUEZ' KAMP MOD KRÆFT
"I skal ikke se mig sådan her, men tak for kærligheden."
Hun er med på linjen. Hvordan går det?
Vero og Leo her. Hvordan går det?
Hej, Leo. Hej, Vera. Hvordan går det? Tak, fordi I ringede.
-Jeg kan ikke høre noget. -Der kommer ekko.
For syv måneder siden undergik jeg en stor operation, en hysterektomi.
Alt blev fjernet. Jeg blev helt tom og hul.
Mere end før.
Så begyndte jeg med kemoterapi,
der virkede fint, indtil den ikke virkede mere.
Og… Nu kan der ikke gøres mere.
Vi venter på øjeblikket.
Venter på…
Det er hårdt at høre, men…
Venter på døden. Lad os være ærlige.
Ja, min død.
Din død. Kan intet stilles op?
Min tilstand er meget skrøbelig.
De kan ikke operere, og jeg er for svag til mere kemoterapi.
Men de tager trods alt godt af mig, og de behandler mig godt.
Og María, ifølge dine tweets har du gennemgået alle sindstilstande.
Du har vist humor, vrede og ironi.
Hvordan er dit humør nu?
Lige nu morer jeg mig, fordi jeg har venner på besøg.
Jeg laver stand-up om kræft.
Så medmindre jeg brækker mig i en spand,
er jeg normalt omgivet af latter.
Og dit barn er tre år, María. Tænker du på ham, når…
"JEG VENTER PÅ DØDEN"
Jeg tænker meget på ham. Jeg taler meget med ham.
Vi optager videoer til ham og er helt ærlige over for ham.
Hvad har I sagt?
Vi siger, at mor snart ikke er her mere,
men at jeg altid vil være i hans hjerte. Og jeg tror, han forstår.
Og din mand? Vi sidder og ser på et billede af jer.
Det er fra vores bryllup.
Jeg blev gift i total synd, fordi jeg var gravid i syvende måned.
Og det er Fede.
Min mand… er hos mig. Han tager sig hele tiden af mig.
Og da du fandt ud af, du havde livmoderhalskræft,
troede du så, du ville klare den?
Jeg gættede det.
Hvordan var det?
Jeg fik en ultralydsscanning, fordi jeg så gravid ud, som var jeg i sjette måned.
I ved, hvordan læger taler indbyrdes
og ikke tror, man forstår dem.
-Men de kan undervurdere patienter. -Ja, de undervurderer patienten.
Lægen sagde til ultralydsteknikeren:
"På en skala, hvor 45 er meget,
hvor tror du så, det her er?" Og kvinden sagde: "Det her er 100."
María, hvor gammel er du nu?
Jeg er 42 og bliver 43 om to dage.
Du bliver 43 om to dage.
Ja. Hvis jeg overlever, bliver jeg 43.
Du forholder dig så humoristisk til det,
at jeg ikke ved, om det hjælper eller er et skjold,
men det kommer til udtryk hele tiden.
Det hjælper mig ikke. Men det er heller ikke et skjold.
Sådan er jeg bare. Det er mit sande jeg.
Mine venner skraldgriner, når de besøger mig,
og de er mere dramatiske, end jeg er.
Det rette ord må være "accept".
Accept og…
Døden er en del af livet.
JEG ER HER STADIG. JEG HAR IKKE MERE AT SIGE.
BERØMMELSE KNÆKKER ÉN.
TAK FOR FORSLAG OM ALTERNATIVE TERAPIFORMER,
MEN NOGLE GANGE ER TERNINGERNE KASTET.
JEG GOOGLER IKKE NOGET.
SUNDHED ER NOGET PIS,
MEN JEG FIK DOG SYV MÅNEDER MED SMUKKE ØJEBLIKKE.
Seks. Jeg har fire, seks, syv.
-Syv. -Så mange?
Syv er mange.
En, to, tre, syv, elleve. Fjorten, syv, elleve, fjorten, syv.
Du er så sjov, Tomy. Du siger de sjoveste ting.
Men jeg kan ikke huske det, fordi jeg tager Tumpidol.
Kom nu, bare ét. Det er jordbærsæson.
Nej, jeg kan ikke tåle dem, Maru.
Bare ét.
-Bare ét. -Sådan der.
-Hvad er det? -De har skiftet min madras.
-Hvorfor? -Jeg kneppede den anden itu.
Pigerne og jeg ville sige, at I må tage den med ro,
fordi det rygtes, der altid er gang i den her.
Maru…
Sørg for, at Fede finder én. Han skal have et knald, gifte sig.
Hør mig lige!
Det tog ham 18 år at gifte sig med dig. Et knald vil være fint for ham.
Jeg mener det. Seriøst.
Han må ikke blive deprimeret.
Han skal have sex, være glad, leve.
Selvom jeg mister mine øjenvipper, hvilket er forfærdeligt.
De har givet din kone mange flere ting.
-Flere? -Ja, efter programmet.
Selvom min røv er væk, jeg har tabt mig og har mindre muskelmasse end en snegl,
føler jeg mig smuk som et skaldet skelet.
Vi har kommet dem i kasser.
-Tak. -Der er en mere.
-Jeg kommer senere. -Okay.
Det virker trivielt, men at børste tænder og bruge creme
for én til at føle sig som sig selv.
Kræft fjerner ikke ens forfængelighed.
Hvordan ser jeg ud?
-Du ser godt ud. -Selvfølgelig.
De gav mig tre doser morfin. Jeg svæver næsten.
Lige hvad vi havde brug for. Den kat er overalt.
Det er en maneki-neko.
Den bringer held.
-Hvad har de ellers givet mig? -Creme, creme og mere creme.
-Hej. -Hej.
Vi kommer med flere gaver. De har stået i køleskabet.
Mange gaver, hva', María?
Bare tag det. Jeg kan ikke spise det.
Fede, tag, hvad du kan lide. Ellers kan de tage det.
De har sendt vitel toné. Mozzarellapinde.
-Nej. -Tænk engang.
-Gulerodskage. -Nej.
-Og den her? -Hvad er det?
En jordbærkage med creme.
-Den kan Tomy nok lide. -Måske kan du.
Nej. Lad den være til ham, han spiser det hele.
Mange tak. Vi deler med de andre sygeplejersker.
-Okay. -Tak.
-Vi ses. -Vi ses.
-Marie? -Ja.
De har bedt om tre interviews mere.
Nej, det er nok. Prøv at slippe ud af det.
Det er nok nu.
Okay.
Godt tidspunkt at blive berømt, hva'? Det virker som en joke.
Jeg taler med Néstor fra byrådet.
Måske kan jeg få et handicapskilt,
så jeg ikke skal kæmpe eller betale for en parkeringsplads.
-Okay. -Farvel.
-Vil du halte? -Ja.
Sådan her.
Tager du Tomy med?
Maru kommer med ham.
Vi mødte hinanden i december 1991 og har været sammen siden.
Længe leve kærligheden!
Jeg kan ikke ønske noget bedre for dig, min skat, end at du finder kærligheden.
Kys!
To mod én!
Særlig, lidenskabelig, stormfuld.
Sådan!
Enestående, kærlig.
En kærlig kærlighed. Mor, du er så fjollet.
-Hvordan gik din aften? -Ikke så godt. Jeg kastede op.
-Har du spist noget? -Jordbær.
-Det var min skyld. -Nej.
Det er okay.
Men fordi du kaster op, er der risiko for at få det i lungerne.
-Vi vil bede om sondenedlægning. -Okay.
Det er irriterende i starten, men du vænner dig til det.
I går fortalte du om jeres familierejse til Europa.
Måske er det tid til bedøvelse?
Måske. Du ved, når det er på tide.
Jeg er snart færdig med Tomys notesbog. Der er maks ti sider tilbage.
Måske i næste uge.
Bare sig til, så fastsætter vi en dato.
Hvordan vil det være?
Som en almindelig dag. Du bemærker det ikke.
Vi øger din morfindosis og tilføjer sovemidlet Midazolam.
Vågner jeg så ikke igen?
Vi overvåger dig og giver dig den rette dosis, så du ikke vågner.
Overvej, hvem du vil sige farvel til.
Det har jeg ikke tænkt på.
DER KAN IKKE GØRES MERE.
TIL VEJS ENDE MED ET SMIL OG EN KNYTTET NÆVE. MEN DETTE ER ENDEN.
I MORGEN ER DET MIN FØDSELSDAG. INGEN GAVER, TAK.
BARE EN MEXICANSK FEST MED TING FRA DE DØDES DAG.
De tændte lys vil være flotte om aftenen.
Skal vi ikke tage billeder og poste dem?
-Eller er det for meget? -Nej…
Kom ind.
-Jeg vil tale med dig. -Om hvad?
-Hvordan har hun det? -Charlie…
-Hvad sagde lægen? -Hvad skulle han sige?
Nogle gange taler læger indbyrdes.
-Har du en gave med? -Ja.
Hun vil ikke have gaver.
Det er to Puck-bøger, der fuldender hendes samling.
Så kom.
Hun sover.
De har pumpet hende fuld…
Vi går ned i kantinen og lader hende hvile.
Jeg kommer om lidt.
-Vi ses. -Hej.
-Jeg troede, du sov. -Nej.
-Hvad har du der? -En burger.
-Jeg spiser den senere. -Den gør mig ikke sulten.
Hej.
Spis den her.
-Jeg har noget af det, du bad om. -Godt.
Jeg læste den bog, Charlie gav mig til min fødselsdag.
De to Puck-bøger, jeg manglede. Tænk, han huskede det.
Han er et geni.
PUCK VINDER
-Var du forbi huset? -Ja, Rosa havde været der.
Betalte du hende?
Nej, hun bad mig betale hende i næste uge. Jeg skulle hilse.
-Hvad ellers? -Jeg betalte vores telefonregninger.
Der var løbet renter på.
Vinduet i Tomys værelse er utæt.
Når jeg har tid, tager jeg ud og tætter det.
Okay.
Planterne er perfekte. Dem skal jeg også hilse fra.
-Tag et billede af dem. -Okay.
Jeg gav lederen i børnehaven en gave. Hun hjalp med at finde en plads.
Fede, skal vi sætte en dato?
-Har du talt med Vigna? -Ja.
Han sagde, det er mit valg.
Okay.
Det kan blive fredag.
Hvad synes du?
Okay.
Vi må tale med Tomy først. I morgen eller i overmorgen.
Alle aftaler har en ulempe.
Dengang ville Fede blive hos mig, indtil døden os skiller.
Federico!
Men han læste ikke det med småt.
Hej. Du skal have en notar til at bekræfte Marías samtykke til palliativ sedering.
-Var der problemer? -Nej.
-Det er godt at have. -Hvor finder jeg en notar?
Receptionen kan anbefale en advokatfuldmægtig.
-Skal han med? -De har forstand på det.
-Jeg går nu. -Giv mig besked. Jeg bliver sent.
Han troede ikke, øjeblikket ville komme så tidligt.
Men tiden er inde.
-Advokatkontoret? -På tredje.
Tak.
Jeg ville hellere med til Paris,
men den bedste gave, han kan give mig lige nu, er at arrangere min død.
-Goddag. -Goddag.
Jeg skal tale med en advokat.
Senior, junior?
Det gør ingen forskel. Jeg skal bruge en attest.
Tag plads. Jeg giver ham besked.
-Tak. -Vent her.
Jeg har aldrig oplevet større kærlighedserklæring.
Kom indenfor.
Tak.
-Goddag. -Goddag.
-Hvordan går det? Sid ned. -Tak.
-Hvad kan jeg hjælpe med? -Min kone er indlagt,
og du må certificere en tilladelse.
Har du teksten?
Nej, jeg har ingenting.
-Jeg har brug for dokumentet. -Det har ingen oplyst mig.
Tag hen på hospitalet og bed om en prøve.
-Okay, jeg skynder mig. -Ikke nu, det er for sent.
-Det må blive i morgen. -Uden for åbningstiden?
Hvad drejer det sig om? Haster det?
Min døende kone skal underskrive et samtykke til palliativ sedering.
Okay. Jeg venter på dig.
Lad os gøre det. Her er mit kort. Gør, hvad du skal.
Jeg bliver her lidt. Ring, hvis du bliver forsinket.
-Mange tak. -Helt i orden.
Mit tøj er dit. Du må vælge først.
Min mors brudekjole, hendes tasker, antikke smykker, det hele er dit.
Donér eller giv resten væk. Smid det væk. Gør, hvad du vil.
Giv mine broderier til Vera. Hun ved, hvad hun skal gøre.
Makeup, din beslutning.
Giv min Puck-samling til Agus, Paulas datter.
Smid ting ud. Uden nåde. Fede kan ikke.
Smid alt væk, der ikke…
Det her er vigtigt: der er en Trío los Panchos-cd, Historie de un Amor.
Det er vores sang. Han tvang mig til at høre den de første dage i vores forhold.
Få den væk. Forstået.
Ellers lytter Fede til den og bliver nedtrykt.
Var jeres sang ikke "Contigo Aprendí?"
-Nej. -Manzaneros sang.
Nej. Smid ikke den forkerte cd ud.
Nej, nej. Historie de un Amor.
-Giv dr. Molina en god gave. -Okay.
Molina. Og sygeplejerskerne. De skal også have gaver.
Charlie får tørretumbleren.
-Han bliver så glad. -Det er den bedste gave.
Du er ikke længere ved min side, min skat
Nu er min sjæl ensom
Hold op. Du bliver bare nedtrykt.
Det var det hele.
Okay?
Dr. Vigna, kom til informationen.
-Han er på vej. -Tak.
Goddag, doktor.
Jeg skal bruge dokumentet.
Nej, glem det. Kom. Direktøren venter.
-Hvad er der sket? -Intet, der ikke kan løses.
Et nyt problem?
Bare rolig. Lad mig om det.
Sig "ja" til alt, han siger.
Federico, du ved, hvor glade vi er for dig og María.
Jeres mod er bemærkelsesværdigt.
Derfor gør vi det så behageligt for jer som muligt.
-Ikke, doktor? -Jo.
Tusind tak.
Men der er et følsomt emne.
Der er en hårfin grænse mellem dødshjælp og palliativ sedering,
hvilket giver anledning til fortolkninger.
Faktisk er mange af mine kollegaer ikke enige i palliativ sedering.
Ja. Det er et semantisk problem.
Vi bør kalde det "humanitær sedering," ikke "palliativ".
Ja.
I loven for en værdig død står der,
at palliativ sedering skal foreslås af lægen
i samtykke med patienten eller dennes pårørende,
hvis vedkommende ikke kan afgøre, hvornår smerterne bliver uudholdelige,
eller hvornår indsatsen imod dem ikke virker.
Men vi kan ikke fastsætte det til om fem dage.
Det indikerer, at patienten kan leve med smerterne.
At den ikke er uudholdelig, og at mindre ekstreme metoder virker.
Federico, det er almen praksis på klinikken. Ikke, doktor?
Ja, det er almindeligt.
Men María er kendt fra forsiden på Clarín og tv-interviews.
Hendes opslag er blevet berømte. Folk forveksler alting.
Det ville ikke overraske mig, hvis folk tror, det er aktiv dødshjælp.
Undskyld. Jeg må tage den.
Federico…
Var hun min kone, ville jeg tage hende med hjem og sørge for palliativ sedering der.
Det siger jeg ikke som hospitalsdirektør.
Tager du hende med hjem?
Var hun direktørens kone, ville han bedøve hende derhjemme.
Det sagde han nok for at føre sig frem. Hvad sagde Vigna?
At han tager sig af det.
Han er overlægen. Han må kunne gøre noget.
Lad Vigna ordne det.
Jeg ringer til Adrián.
Adrián? Han er diætist, Fede. Hvad kan han gøre?
-Han er også læge. -Det har intet med det her at gøre.
En diætist…
-Hvorfor ikke bedøve hende på hospitalet? -Det nævnte jeg jo i telefonen.
-Marie fortjener ikke det her. -Selvfølgelig ikke.
-Tager du hende med hjem? -Det var planen.
Kom, vi går indenfor.
Hvad skal du med den spand?
Nordpå. Til Jujuy til sommer.
-Den kommer du ikke langt i. -Nå, ikke?
Kom og se den om et par måneder.
Jeg tvivler.
Hør, Fede. Det er ikke nemt at give bedøvelse derhjemme.
Man kan ikke bare bedøve hende. Man skal være der og overvåge hende.
Du skal give hende midlet.
Du skal fastholde hende i søvnen og reducere hendes hydrering. Forstår du?
Det kan tage fem til syv dage. Måske længere.
Surt, ikke?
-Er der noget hurtigere? -Aktiv dødshjælp.
Hvis du vil, kan jeg få en læge til at hjælpe.
Nej.
Jeg lovede fra en begyndelse Marie, at jeg om nødvendigt ville gøre det.
-Forklar mig det. -Okay.
Hvis du tager hende med hjem,
så bed hospitalet om at give hende centralt venekateter.
Det indsættes i en af de store vener, der fører til hjertet.
-Måske har hun det allerede. -Helt sikkert ikke.
-De regner det ud. -Er der én på hospitalet, du kan stole på?
Ikke med den slags.
Jeg ved ikke…
Hvad så, når hun har det?
Så beder du om kaliumchlorid på apoteket.
-Kaliumchlorid. -Hej, Fede.
-Hvordan har Marie det? -Hej, Estela. Hun lever da.
Jeg må besøge hende. Måske tager jeg mig tid i denne uge.
Jeg skal besøge din mor.
-Jeg henter dig senere. -Okay.
-Giv hende et kys. -Okay.
-Hvad skal jeg bede om? -Kaliumchlorid.
-Får jeg det bare? -Ja, det er medicin uden recept.
Til diarré og opkast. Det skal nok gå.
Giv det til mig. Jeg forbereder sprøjten.
Du skal bare injicere det i kateteret.
-Kan du få dig selv til det? -Ja.
Kan det ses i en obduktion?
Hvis de laver én, så ja.
Men hvem beder om en obduktion af én, der døde af kræft?
Og hvis de ikke giver hende kateteret?
Så giv hende kalium direkte i droppet. Men det går langsommere.
Få dem til at give hende kateteret. Det går direkte til hjertet.
Doktor.
-Ja, goddag. -Må jeg tale med dig?
Ind på laboratoriet med den. Vi ses der. Ja.
-Vi tager hjem. -Tal med dr. Vigna om det.
Ja. Men du skal give hende et centralt venekateter.
Hvorfor?
Til medicinen, hvis hun får brug for den.
Hvem har sagt det?
Vores familielæge.
Bed ham ringe. Et centralt venekateter kræver en lægelig årsag.
Bed ham ringe.
Okay. Tak.
Hvad sagde Adrián?
-Kan du huske vores samtale? -Ja.
Hvis nogen skal gøre det, må det være mig.
Ja.
Det er lidt kalium. Det går hurtigt.
Adrián forbereder sprøjten, og jeg sprøjter den i dit drop.
-Og hvis de finder ud af det? -Det er umuligt, Marie.
Det sagde Adrián.
De obducerer ikke kræftpatienter.
Er det ikke bedre at tage hjem?
Jo. Vi gør det derhjemme.
Men hvis vi tager hjem, og jeg dør dagen efter, opdager de os.
Du kan ende i fængsel. Tomy må ikke miste begge sine forældre.
Er du fuld? Drak du en hel flaske whisky?
-Vil du tage livet af hende? -Ja.
Vi talte om det i starten. Hun kan ikke være her i fem måneder mere.
Hvem siger fem måneder?
Fem til ti dage er stadig den rene tortur. De giver hende sovemiddel, hun vågner.
Nogen må give hende det skide kalium.
Sig, jeg har ret. Jeg er ikke gal. Hun må ikke lide.
Nej. Du må tage livet af hende, men det lyder så hårdt.
Har du talt med lægen, Vigna, direktøren?
Han skal ikke indblandes.
-Han ville ordne det. -Han talte mig efter munden.
-Jeg har ledt efter dig. -Alt vel?
-Jeg går ind til Marie. -Okay.
Dr. Vigna sagde, María skal underskrive blanketten
for at undgå genoplivning.
Når hun underskriver, bestiller han bedøvelsen til fredag.
Endelig. Det har været et mareridt.
Skal notaren være der, når hun skriver under?
Nej, hendes underskrift er nok. Men ingen opslag på sociale medier!
-Selvfølgelig ikke. -Godt.
-Okay, tak. -Helt fint.
Marie, skat.
Du skal underskrive her.
-Hvor? -Der.
Der.
Sådan.
Skriv under, så bedøver de dig fredag.
Det var alt.
-Hvem godkender det? -Vigna.
Færdig?
Jeg går, før han fortryder.
-Rolig nu. -Jeg har travlt. Hvad regner du med?
Vil du arrangere min afsked?
Der er Roxy.
-Hej. -Hej.
Hej.
-Er jeg den første? -Nej, Leti gik først.
-Hvad talte I om? -Det ved jeg ikke. Hvad skal jeg sige?
-Og dig? -Jeg vil være den sidste.
Men jeg ved ikke, om jeg går ind.
Jeg ved ikke…
Fandens.
Okay.
-Tag noget beroligende. -Ja. Må jeg få en mere?
To? Du begynder at savle.
Hun græder meget. Jeg giver hende én til.
-Tag én, når du går ud. -Ja, eller senere.
-Eller… -Det er meget.
-Du får den senere. -Okay. Jeg går ovenpå.
Held og lykke.
Hej, Roxy.
Hej, Marie.
Jeg er et røvhul. De sagde det tusindvis af gange.
Undskyld.
Så, så, Roxy.
Det er første gang, jeg har taget afsked med nogen sådan her.
Bare rolig.
Det er også første gang, jeg dør.
Du er altid den samme.
Se.
Jeg har også fået en tatovering.
Jeg vil altid huske dig. Når jeg skifter tøj, er i bad, knepper.
Når du har lidt fritid, så tag Tomy med ud.
Gå en tur med Tomy.
-Husk det. -Ja.
Hils din mor.
Undskyld?
Kom her, Charlie.
Jeg ved ikke, hvordan man tager afsked. Hvordan gør man?
Skønt, at have mødt dig.
Sikkert bare sådan.
-Hvordan går byggeriet? -Det er stoppet.
Jeg skal skaffe flere penge.
Du skal arbejde hårdt, Charlie. Tjene masser af penge.
Jeg vil gerne takke dig for…
For alle de år, vi har kendt hinanden, for…
…du er den eneste, jeg kunne være spontan med.
Jeg er ateist som dig. Men…
…hvis der er et efterliv…
…så send mig et tegn.
Jeg ved ikke…
Skriv til mig…
…på et tildugget badeværelsesspejl.
Eller på den lille stofindbundne notesbog, du gav mig. Skriv til mig der.
Skriv noget.
Hvis du har travlt, så bare gå, Charlie.
Nej. Jeg har aflyst alt i dag.
Det er D-dag.
-Lucho. -Hej.
Hej, mor, hvordan går det?
-Fint. -Hej, skat.
-Hej. -Skal jeg tage med, Fede?
Nej, I gør det senere. Og jeg lader Tomy være alene med Marie.
Bare sæt jer.
Der er en nødknap derinde.
Trykker man, ringer en klokke, og så kommer der én og hjælper.
Er den blevet skør?
Lidt.
-Lidt? -Ja.
Ikke meget?
Hej.
-Hej. -Hallo!
Hej!
-Hej. -Sådan.
Hej.
-Hej. -Jeg venter udenfor.
-Bare råb. -Okay.
-Hej. -Hvem er kraniet?
-Ja, ikke? -Jeg tænkte…
Hvilken en er det?
Den der?
Spejlægfjæset.
Mandarinfjæset?
Jeg gættede det!
Nu er det min tur. Fokusér.
Prøv at gætte den her. Den er svær.
Ja.
Det er…
Bananfjæs.
Banan. Din tur.
Og det udtryk?
Er det bittert?
Grapefrugt?
-Nå? -Nu har du en stjerne.
-Ja, fordi jeg vandt. -Nej, du har ingen stjerner.
Ingen stjerner?
-Fordi du tabte. -Og hvor skal man hen, når man taber?
Ingen steder, man bliver her. For at lege.
Ord kan ikke beskrive, hvor højt jeg elsker dig.
Glæden ved at se dine udtryk og vreden over at skulle så tidligt væk.
Det er…
Men døden er en del af livet, og det er ofte…
…uretfærdigt? Unødvendigt?
Det er dog værre at dø uden kærlighed, uden glæde, passion eller noget andet.
Uden Fede, Marie eller Tomy.
Min død er trist og sød. Tænk lidt over det.
Du forstår det, min lille dreng.
Min okapi.
Goddag.
Kan I vente lidt? Vores søn er hos hende.
-Ja. -Vi kommer tilbage efter stuegang.
Mange tak.
Tak.
HEJ. DET ER FEDERICO, MARIES MAND.
JEG HAR ADGANG TIL HENDES PROFIL,
FORDI HUN IKKE LÆNGERE KAN TWEETE.
-Hvad er klokken? -Næsten 17.00.
Hun har fået 2.000 retweets.
-Hej. -Hej med dig.
-Er alt okay? -Ja.
-Må jeg spørge om noget? -Ja.
-Virker dosen med det samme? -Hvilken dosis?
-Til bedøvelsen. -Nej, det er den normale dosis.
Hvad mener du? Hun skal jo bedøves.
Ikke så vidt jeg ved,
Hun underskrev blanketten.
-Tal med dr. Molina. -Hvor er hun?
-På anden sal. -Kommer om lidt.
Hvorfor vil du ikke bedøve hende?
Der er visse grænser, jeg ikke vil overskride.
-Hvilke grænser? -Grænserne for mine overbevisninger.
Fint, jeg beder dr. Diego Vigna om at sende én, der vil gøre det nødvendige.
Fint, det er dit valg.
Jeg forstår og respekterer dit standpunkt. Uden tvivl.
Prøv nu at forstå mig. María kan ikke leve sådan her.
Hun kaster alt op, har ulidelige smerter.
Hvis der bare var et minimalt håb, ville jeg være enig.
Det ved du, der ikke er.
Livet er helligt for mig, selv i Marías tilstand.
Jeg kan dræbe smerten, ikke personen.
Derfor blev jeg læge.
Undskyld mig.
Federico.
-Alt vel? -Hvad skete der?
De fatter mistanke. Hverken pga. mig eller direktøren,
men hospitalets advokat sagde direkte, han ikke vil give María sedering.
Hvis de beder om hendes journal, opdager de det.
-Det er lovligt. -De gik i panik.
De frygter medierne. At en skruppelløs journalist
anklager hospitalet for aktiv dødshjælp forklædt som noget andet.
"Hospitalet dræber en patient." Det sælger altid.
-Hvad så nu? -Nej, slap af.
Forskellen er, at det, vi kunne gøre på to dage, nu vil tage syv til otte.
Så ingen mistænker noget.
Vil hun ikke lide?
Nej. Smertereceptorerne i hendes hjerne hæmmes.
-Vil hun være ved bevidsthed? -Nej. Og hun vil ikke lide.
Så smukke øjenbryn. Er de som mors?
-Nej. -Som din fars?
Næ.
Som dine?
Jeg har spist en mand.
-Vidste du det? -Ja.
Jeg var sulten og spiste ham.
Jeg spiste endnu en fisk.
Jeg spiste en dame!
Jeg spiste en dame.
Jeg spiste en fisk.
Videre til næste fisk.
Den slap væk…
Jeg spiser den.
De dræbte mig.
De dræbte mig. Jeg kan ikke tro det.
-Dræbte de dig? -Ja.
De dræbte mig.
De er onde.
Sikke en skam.
Sikke en skam. Jøsses!
Intet varer evigt.
Ikke is eller film.
Hverken grimme eller smukke ting
Ikke blade på træerne
eller mor.
Men jeg vil være i dit hjerte, indtil du ikke er her mere,
men ender i andres hjerter.
Så intet dør nogensinde.
Og noget varer evigt.
ELSK. REJS. LÆS. SE. LYT.
SPIL MUSIK. TEGN. LÆR.
ARBEJD. REJS. FORBRUG MED MÅDE.
FØLG DINE DRØMME. TAG VÆK. LYT TIL FAR.
BROK DIG. ADLYD. SPIS. TAG JAKKE PÅ.
GØR HVAD DU VIL.
OG TÆNK PÅ MIG I NY OG NÆ.
María Vázquez fik palliativ sedering og døde den 21. april 2015.
Den notesbog, hun havde skrevet i hånden til sin søn,
blev få måneder senere udgivet og blev en bestseller.
Du er ikke længere ved min side, skat
Nu er min sjæl ensom
Og kan jeg ikke længere se dig
Hvorfor skabte Gud så min kærlighed? For at forværre mine lidelser?
Du har altid været min grund til at leve
At tilbede dig var min religion
Og i dine kys fandt jeg
Passion og kærlighedens varme
Det er historien om en kærlighed uden lige
Der fik mig til at forstå det gode og det onde
Der bragte lyset ind i mit liv
For så at slukke det igen
Sikke et mørkt liv
Jeg kan ikke leve uden din kærlighed
Det er historien om en kærlighed
Tekster af: Christian Vinther