Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Az 1970-es évek óta
a videójátékok meghatározzák azt, hogy miként játszunk.
Egyéni, csoportos, logikai vagy mozgást igénylő játékokkal.
Szórakoztatnak, motiválnak vagy tanítanak. És folyamatosan fejlődnek.
Ma a szülők és a gyerekek nagy kihívásokkal néznek szembe,
egy világban, ahol az internet megváltoztatta a kommunikációt,
illetve a viszonyainkat.
Egy olyan világban, ahol a videójátékok megváltoztatják a játékszokásainkat.
Nem tudtuk, mi vár ránk,
ezért olyan dolgokat figyeltünk, amelyek veszélyesek is lehetnek.
A megszállottja lett a játékoknak.
Nem akarjuk, hogy a gyerekünk napi 12 órát olvasson.
Ahogy azt sem, hogy egész nap fára másszon.
Egy összekapcsolt világba születtek, mint a Mátrix.
A gyerekeknek kell a szabadidő.
Az a kérdés, hogy mennyi elég a játékból?
Nem szabályozhatunk valamit, amit nem értünk.
Most ilyen a világ.
Nem akarják tudni, hogy egy lány játszik.
Futni, és belerúgni a labdába… Olyan érzés, mintha ott lennél.
Csak annyit akart, hogy sikeres legyen ebben a virtuális világban.
Más az e-sport, és más a játék.
A társadalomnak mindig gondja van egy új médiummal.
Okulhatnánk ebből.
Amikor a mechanikus és analóg technológiából
a digitális elektronikára váltottunk,
egy forradalom jött létre, ami megváltoztatta az életünket.
Korábban sosem volt ilyen. Ez a '40-es, '50-es években kezdődött,
amikor kifejlesztették az első számítógépeket.
Néhány ilyen gépen lehetett sakkozni, dámázni vagy amőbázni.
Az utóbbit egy brit professzor, Alexander Douglas fejlesztette ki.
1958-ban William Higinbotham létrehozta a Tennis for Two-t,
amihez oszcilloszkóp kellett. Egy analóg számítógép.
És ennek volt köszönhető pár későbbi játék, például a Pong.
A „Spacewar!” egy űrharci videójáték, amit 1962-ben fejlesztettek ki az MIT-n.
Ezt tartják az első videójátéknak,
mert számos számítógépen volt játszható.
Videójátékokat nem vásárolhattunk, egészen a Pong megjelenéséig.
Először játéktermek voltak, aztán jöttek az otthoni konzolok.
A Magnavox Odyssey volt az első otthoni konzol.
Azok a családok, amelyek televíziót használnak,
gyakran csak a tévéműsorokon szórakoznak.
Ám azok, akik valami extrára vágynak,
az Odyssey-vel szórakoztatják magukat. A jövő elektronikus játékával.
Aztán jöttek a Ponghoz hasonló játékok, és az Atari,
majd a számítógépek átvették a hatalmat.
A '80-as évek elején volt a Commodore 64, a NES és a Sega Master System.
Ez volt az igazi forradalom, mert mindenki játszhatott otthon.
Nem kellett játékterembe menni.
A technológia fejlődésének eredménye az, hogy akár otthon is játszhattunk.
A korai SEGA-rendszerekhez volt egy kiegészítő,
amivel csatlakozhattunk az internethez, és játszhattunk másokkal.
Létrehoztuk a MUD-ot, ami nem adott egy mindenre kiterjedő valóságot,
mert a gépek nem voltak elég erősek.
Fejlődött a technológia, egyre több háztartásban volt internet,
ott volt a Playstation Network és a Xbox Live, és a sok számítógép,
ezért létrehoztak szervereket, online várószobákat, lobbikat,
melyeken keresztül kapcsolódhattunk egymáshoz.
Így találhattunk játéktársakat. Ez egyszerűen forradalmi volt.
Ma már nem kell játéktársakat keresni.
Már csak várni kell a játék előtt arra, hogy valaki megjelenjen.
Amint megjelent az internet és a gyors internetkapcsolatok,
a fiatalok jóval több időt töltöttek a digitális és online játékokkal.
Egyes szülőknek gondot okozott a digitális átállás,
és nehezükre esett megérteni a gyerekeik igényeit,
azt, hogy miként játszanak, és hogy mi teszi őket boldoggá.
Hogy egy új világban élnek.
Mi a picsa?
Az online játékok kifejlesztése,
illetve a közösségi média fejlődése okolható azért,
hogy kialakult az úgynevezett gamerkultúra,
és egyfajta rajongás jött létre a játékok iránt,
és az azokat övező média felé.
Az emberek tartalmat gyártanak, online játszanak,
de bizonyos közösségek részt vehetnek abban.
A YouTube-on, a Twitch-en, és hasonló platformokon
a videójátékokkal próbálják befolyásolni a világot
amivel messze felülmúlják az elvárásaikat.
A fiatalabbak jobban kötődnek a videójátékokhoz.
Gyerekkorom óta szeretek videójátékokkal játszani.
Ez esélyt adott arra, hogy más dolgokról is beszéljek,
hogy milyen volt a napom, és más módon is elértem a közönségem.
Máshogy, mint a vlogolós csatornámon.
Én is szerettem játszani, de egyszer csak abbahagytam.
Inkább komikusabb tartalmakat és rövid videókat készítettem.
Szenvedéllyel akartam belekezdeni valami teljesen új dologba.
NAPONTA TÖBB MINT 500 000 ÉLŐ KÖZVETÍTÉST SUGÁROZNAK AZ INTERNETEN,
MELYEKKEL VILÁGSZERTE 15 MILLIÓ NÉZŐT ÉRNEK EL
- Bekapcsoltad a fűtést, dilinyós! - Tudom, te idióta!
Miért kapcsoltad be? Kurvára semmi értelme!
Szent ég!
Az istenit! És még ő dumál…
Nehogy a padlót találd el!
Istenem!
Észrevettem, hogy ha a gyerekeket játék közben megzavarjuk,
akkor agresszívan viselkednek.
Furcsa reakciót mutatnak, ami általában nem jellemző rájuk.
Gyakran több dolog zajlik a gyerekek életében,
így a túlzott játék csak egy tünet, nem a probléma.
A picsába!
Olyanok vagytok…
Miért?
Eldobtam a kontrollert, az felpattant,
és az L1-es gomb begurult az asztal alá,
és elromlott a kontroller.
Valami eltört benne,
mert ha megrázom, olyan hangja van, mint egy rumbatöknek.
Valami eltörhetett benne.
Ha szólok, hogy hagyja abba, mindig azt mondja: „Mindjárt!”
Ami egy órát is jelenthet. Semmi sem elég neki.
Olyankor dühössé válik, és a szobájába megy.
Anyám nem bánja, ha játszom, csak nem szereti, ha túl sokat csinálom.
Nem érti meg az egész varázsát, mert az ő gyerekkorában nem volt ilyen.
Akkoriban még nem létezett.
Nem gondoltuk veszélyesnek.
Fiatal voltam, nem gondoltam annak, de a szüleim sem.
Nem tudtuk, hogy ez az egész árthat nekem.
Apám azt mondta: „Ne csináld!”
És én arra gondoltam, hogy: „Játszanom kell, ezt nem érted.”
Megszállottan játszani akart valamivel.
Hétköznap nem engedtük játszani, mert sokat kellett tanulnia.
Anyám szerint nagyon rossz dolog,
de ha hétköznap nem játszom, akkor hétvégén játszanom kell.
Nem kell feltétlenül a gyerekeket vagy a szülőket hibáztatni.
Csak meg kell értenünk, hogy a gyerekek milyen környezetben élnek.
A technológia igencsak megváltoztatta a családok életét,
illetve ehhez még hozzájárult az is, ahogyan a gyerekek manapság szórakoznak.
A szülők aggódnak, mert sok helyről azt hallják,
hogy a sok játék akár veszélyes is lehet, hogy figyelni kell, mennyit játszanak,
és hogy a játékok kihatással vannak a társas életükre, és az otthoni létükre.
Erkölcsi pánikként éljük meg azt, amit a gyerekek csinálnak.
Nézzük a múltat! Anno azon pánikoltak,
hogy a fiatal lányok regényeket olvastak, az 1700-as és 1800-as években.
Azt mondták, hogy elfecsérlik az idejüket, és nem jó nekik.
De a videójátékok teljesen másak. A szociális interakció miatt.
Ha valaki egy regényt olvas, vagy rádiót hallgat, az egyirányú.
Itt kommunikációról van szó, ami komplexebbé teszi a dolgot.
A szülőknek ez kellemetlen,
mert nem tudják, hogy a gyerek vagy kamasz mit lát,
ahogy azt sem, hogy kivel beszélnek online.
És ez az aggodalom valódi.
Hogyan vigyáznak rád a szüleid?
Anyukám azt mondja: „Ne szaladgálj az ollóval!”
Megvédenek engem a pókoktól.
Anya mindig benéz az ágy alá.
Van térdvédőm, könyökvédőm és sisakom.
Nem is léteznek vámpírok, akik ellopják a ruháinkat.
Anyukám bekötteti velem a biztonsági övet.
„Mielőtt átmennél az úton, fogd meg a kezem!”
Máskülönben elüthet egy kocsi.
Az fájna.
Anyukám fogvédőt ad a számba, ha hokizok, mert a fogaim nagyon fontosak.
Meg kell fognom a kezüket, amikor sorban állunk, nehogy elraboljanak.
Idegenveszély!
Netezés közben hogyan védenek a szüleid?
Nem tudom.
Szeretnénk megtanítani a szülőket, szakértőket és magát az iparágat arra,
hogy miként óvhatják a gyerekeket az internet ártalmaitól.
A gyerekek nem megfelelő tartalmakkal találkozhatnak,
melyekhez nem elég érettek. Fennáll az online szekálás kockázata.
A gyerekek gyakran kommunikálnak online,
és kizárhatják őket néhány csoportos beszélgetésből.
Negatív dolgokat láthatnak magukról.
És csúnyán is beszélhetnek velük.
Amikor a szekálás után kutatunk, sok adathoz kérdőívekből jutunk hozzá.
Nem az esemény napján tudjuk meg, és ez sok nehézséget okoz.
A felelősségre vonhatóság gondot okoz. A szülők a felelősek vagy a szolgáltató?
Az alkalmazás fejlesztője? Ki a felelős?
Nem megoldás, ha kikapcsoljuk a telefont, vagy ha nem megyünk fel a netre.
Az olyan, mintha megtiltanánk a kommunikációt.
Az interneten nőttek fel. Az első játékuk anya mobilján van.
Vagy Playstationön játszanak, ami csatlakozik az netre.
Egy összekapcsolt világba születtek, mint a Mátrix.
Ők ott érzik magukat. Ott akarnak lenni. Ez a kinti labdázás digitális verziója.
Csak ott mindig van játszótárs.
LONDON, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
Készüljetek, mert érkezik valami, amit még sosem láttatok!
Egy igazán különleges élmény.
Lépj be a játékok új világába!
Ez itt a játék-partibusz!
Házhoz megyünk, és tartunk egy játékpartit.
Van nálunk VR.
Játszhatnak a Just Dance-szel,
ahol az számít, hogy ki táncol és integet a legjobban.
Ott van még a Pop Star, aminél mikrofonba kell énekelni.
Számtalan videójátékot ajánlunk.
Az Xboxtól a PlayStationig mindent.
Egy hatalmas szórakozás az egész.
Szeretem a Minecraftot és a FIFA-t.
Fortnite.
LONDON, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
Ghost Recon.
Mario Kart, FIFA, Clash Royale.
Ez kissé szokatlan, mert ez egy busz.
Elég jó a hangulat itt,
mert mindenki egymás mellett ül, és úgy játszunk a játékokkal.
Anyukám nem mindig engedi, hogy ennyit játsszak.
A gyerekek nagyon örülnek neki. És csak pár óra az egész.
Ez nem egész napra szól. Utána sportolnak is egy kicsit.
Grillezni fogunk. Ez az egész csak a szülinapi buli egy része.
A foglalásnál megkérdeztem, hogy egyszemélyes játékok-e.
és azt mondták, hogy inkább interaktív.
Játék közben megbeszélik, hogy mit is szoktak csinálni.
Amikor otthon vagy, a szüleid mást csinálnak, dolgoznak,
te videójátékkal játszol, mindenki végzi a dolgát.
De egy játékpartin
beszélhetnek egymással, és miután hazaértek,
nem külön szobában fognak játszani,
hanem minden bizonnyal egy szobában a társukkal.
Szeretek mindenkit bevonni. És ha mindenki jól érzi magát,
akkor jó munkát végeztem.
Miután végeztünk, összepakolunk, elköszönök mindenkitől, és továbbállok.
Ma már a világ népességének több mint fele fér hozzá az internethez,
így nehéz online játékot biztosítani
a vidéki és az elzárt helyen lévő háztartásokban.
EL HERRO EGY KIS VULKANIKUS SZIGET AZ ATLANTI-ÓCEÁNON
NEM MESSZE AFRIKA PARTJAITÓL
Ez a birtok a nagyapámé volt.
Emberfölötti ilyen meredek dombon növényt termeszteni. A lejtése 70%-os.
Belém nevelték a bor iránti szenvedélyem, és próbáljuk folytatni ezt a hagyományt.
2011-BEN A FÖLD ALATT LÉVŐ TAGORO VULKÁN KITÖRT A SZIGET KÖZELÉBEN
A sziget még mindig tevékeny.
Van egy vízalatti vulkánunk.
Az emberek megrémültek. A turisták már nem jönnek ide.
Sok cég csődbe ment.
Amikor Cristian megszületett, akkor érkeztek az első számítógépek.
A Nintendo 64 és a Game Boy. A gyerekek ezeket kérték karácsonyra.
Amikor kicsi volt, a bátyja a Marióval játszott.
Cristian kétéves volt,
de mutatott a tévére, és azt mondta: „Mario!”
Sosem volt számítógépem, és mindig is imádtam a mobiljátékokat.
A Clash Royale előtt sok mobiljátékkal játszottam.
Még emulátorom is volt a telefonon, a Nintendo 64-hez.
Egy ilyen szigeten
sok gondunk volt a térerővel.
Így mindig próbált találni egy helyet, ahol jó a kapcsolat.
Az elején sok gondom adódott.
Volt, hogy két-három napig nem volt internet, és nem tudtam játszani.
Szülőként nyilvánvalóan aggódtunk,
mert órákig játszott a mobillal.
Apám mindig bejött a szobámba, szólt, hogy kész az ebéd,
megkértem, hogy várjon, mire ő: „Azonnal gyere!"
Azt mondtam, hogy még játszom, de nem értették az online játékot.
Azt nem lehet megállítani, mert valós időben játszol másokkal.
Sokszor elkobozták a telefonomat.
Sokszor csak a vizsgák után kaptam vissza.
Ahogy nőni kezdett, egyre nehezebb volt azt mondani neki,
hogy adja át nekünk a Game Boyt,
vagy hogy kapcsolja ki azt. Folytatta a játékot. Mindig többet akart.
Emlékszem a napra, amikor egy családi ebédnél azt mondta:
„Anya, apa, képzeljétek!
Játszom egy játékkal, és lehet, hogy alkalmaznak.”
Kicsit lehetetlennek tűnt az egész.
„Alkalmazni akarnak?” Mire ő: „Fizetés és társadalombiztosítás is jár.”
Aztán kapott egy pólót, egy telefont, és akkor kezdtük elhinni a dolgot.
Miután két spanyol klubban játszott,
megemlítette, hogy talán Los Angelesbe kell mennie.
A LIQUID-CSAPATTAL
CRISTIAN RÉSZT VETT A CLASH ROYALE VILÁGBAJNOKSÁGON
Elődöntőt játszottunk.
Apám azt mondta, hogy a faluban mindenki szurkolt nekem.
Voltak, akik nem is értették a játékot, de mégis ott voltak, miatta.
Focicsapatoknak is szurkolunk, habár nem ismerjük a játékosokat.
De tudjuk, hogy akkor van gól, ha a labda a hálóba kerül.
Szóval hiába nem tudtuk, mit csinál Cristian,
de amikor felemelte a kezét, és mutatta, hogy nyert, akkor mindenki tombolt.
Kanariooo megcsinálja!
Zsinórban a hatodik győzelem a Liquid-csapat számára.
Kettő a kettő ellen!
Profi játékos lett. Ma már megél belőle.
Szerintem szereti, amit csinál, és ez a legfontosabb dolog.
Dolgozik, és ez boldoggá teszi.
Lelkileg és gazdaságilag is jól jár vele. Ez a lényeg.
Amikor látják őt a hírekben,
akkor az emberek azt gondolják, hogy nem baj, ha játszik a gyerekük.
Azt mondják, hogy: „Én nem engedtem őket játszani.”
Pedig ez is egy lehetőség.
Nem tudtam, mit csináljak 18 évesen, de most itt ez a lehetőség,
amit szeretek csinálni,
így folytatom tovább.
Ez azt jelenti, hogy ez egy olyan környék,
ahol kevesen tanulnak tovább, és sok a szegény ember.
Az itteni emberek a legjobb jelöltek a projektjeinkre.
Olyan projekteket indítunk, melyek lehetővé teszik az embereknek,
hogy ne érezzék azt, hogy itt semmi jó nem történhet.
MAJORA EGY PROJEKTET VEZETETT,
AMI SEGÍTETT A FIATALOKNAK BEKERÜLNI A SZOFTVERIPARBA
Sok játékbajnokságot tartottunk, hogy megtaláljuk a közösség tehetségeit.
Ez volt az egyetlen megoldás. Nem mondhattuk, hogy:
„Ajánlanánk egy számítástechnikai munkát…”
Mert a tehetséges és lángész emberek is
annyira demoralizáltak voltak, hogy nem bólintottak volna rá.
Rájöttünk, hogy ezekkel a bajnokságokkal megismerhettük az embereket,
tehetségeket toborozhattunk, de a közösségépítésre is remek volt.
2014. JÚLIUS 17., NEW YORK
Senkit sem zavarok. Hagyjanak békén!
Utoljára mondom, hagyjanak békén!
- Ne már! - Ne érjen hozzám!
Ne érjen hozzám!
Basszus!
Nem kapok levegőt.
ERIC GARNER KÉT ÓRÁVAL KÉSŐBB MEGHALT
Ez nyilván egy hatalmas tragédia volt. Egy újabb példája annak,
hogy milyen mértékű indokolatlan erőszakot alkalmaz
a színes bőrűek ellen a rendőrség. Illegális fojtófogást alkalmaztak.
Nem hagyták annyiban a dolgot, mint hasonló esetekben.
Más esetekben a bűnös rendőrtiszteket el sem ítélték.
Úgy gondolom, hogy New Yorkban mindenki teljesen kiakadt ezen.
Ez a mi városunk!
Nem kapok levegőt!
Féltünk attól, hogy őrült esetek történhetnek,
hogy az emberek összecsapnak a rendőrökkel.
Azon gondolkodtunk, hogy mivel hozhatjuk össze az embereket.
Úgy döntöttünk, hogy tartunk egy Call of Duty-bajnokságot.
A rendőrőrs is segített a lebonyolításában.
Mert ezzel megmutathattuk,
hogy a rendőrök is emberek, akik beszéltek, játszottak emberekkel.
Nem tudtuk, mi fog történni.
A rendőrök többnyire fiatal férfiakkal játszottak,
Feketékkel és latinókkal. Az emberek együtt szórakoztak.
A játékok közel sem olyan veszélyesek, mint ahogy azt sokan gondolják,
és hasznos eszközként is használhatók.
Kevesebben léptek fel a rendőrség ellen az Eric Garner-ítélet után.
És ez a játékbajnokság egy olcsó módja volt
a béke megőrzésének.
Meg kell állítanunk az erőszak dicsőítését a társadalmunkban.
Gondolok itt a rémes és borzasztó videójátékokra is,
amelyek megszokott dolgokká váltak.
A nehézségekkel küzdő fiatalságot manapság
körülveszi egy olyan kultúra, amely dicsőíti az erőszakot.
A médián keresztül gyakran összekapcsolják
az erőszakos cselekményeket a videójátékokkal,
de gyakorta figyelmen kívül hagyják a szegénységet, a mentális problémákat,
a társadalmi kirekesztést, ilyesmit.
Aki gyerekként nem játszik videójátékokkal,
az nagyobb valószínűséggel hisz abban,
hogy kapcsolat van a játékok és az agresszió között.
Amikor a fiatalok erőszakos videójátékokkal játszanak,
az emberek ezt látják az agresszió okának,
de a meglévő adatokkal ez nem alátámasztható.
A számítógépes játékok és az erőszak összehasonlítása során
az emberek szerint az ilyen játékosok erőszakossá válnak.
Mások szerint ilyen játékokkal az erőszakos emberek játszanak.
Akkor egy romantikus regényt olvasva én is romantikus személlyé válok?
Vagy azért olvasok olyan regényt, mert romantikus vagyok?
Melyik az igaz állítás? A hosszútávú tanulmányok szerint
a második az igaz.
Szóval így tekintünk az emberekre. Ha pár év múlva megnézzük őket,
hogy erőszakosak lettek-e, akkor nem lesznek azok.
Mert csak azok az erőszakosak, akik a kezdetektől azok.
Ez nem azt jelenti, hogy a játékok nem okozhatnak erőszakot. Dehogynem.
A híradók is ilyen hatást fejthetnek ki. Akárcsak a mozifilmek.
Sőt, akár a politika is.
Sok dolog okozhat erőszakot, köztük a játékok is,
de nem csak ezt okozzák.
Azok, akik aggódnak a számítógépes játékok miatt,
de nem játszottak velük, azok az öregségben halnak meg.
Ez azt jelenti, hogy mindenki, aki él, és játszott játékokkal,
az tudja, hogy nem okoznak erőszakot, és hogy nem lesznek erőszakosak tőlük.
Ostobaság az egész.
Egész nap a gép előtt ül. Nem hagyja ott.
Állóképesség.
Ne becsüld alá!
VÉGE A JÁTÉKNAK ÚJ JÁTÉK
Odaadás!
Mehet? Gyerünk!
Pont ez hiányzott!
A HADSEREGEDNEK SZÜKSÉGE VAN RÁD
A brit hadsereg gamereket toborzott egy kampányvideóval,
ami megmutatta nekik, milyen képességek kellenek a hadseregben.
A hadsereg lehetőséget látott
az Y generáció és a Z generáció sztereotípiáin túl.
A szabadidő és a videójátékok világa
nemcsak játékot, hanem álláslehetőségeket is kínál.
Ez egy külön kultúra.
A videojáték-iparban más területekről is alkalmaznak profikat.
Profikat a mozivilágból, a zenevilágból, illetve irodalmi művészeket.
A játékok elkészítése teljesen eltérő élményt biztosít,
mint ha csak jól tudnánk játszani.
Ezért ha valaki jól tud játszani,
akkor az a készség jól jöhet a játéktervezés során.
De a játékfejlesztéshez kellenek jó programozók, jó informatikusok,
remek művészek,
illetve nagyon jó zenészek.
Johnnynál négyévesen diagnosztizáltak beszéd- és nyelvi zavart.
Nehezen ment neki a tanulás. Másnak érezte magát a többiek között,
és lemaradt a leckékkel is.
Fülkürthurutom volt, amitől lényegében semmit sem hallottam.
Úgy hallott, mintha víz alatt lett volna.
Tompa hangokat hallott.
Kissé kirekesztették az osztálytársai. Szekálták is. Ilyenek történtek.
Szóval Johnnynak nem volt könnyű az élet.
JOHNNYNAK MEGMŰTÖTTÉK A FÜLEIT
Amikor a műtét után felébredt, úgy érezte, hogy egy új világba került.
Amikor rájött, hogy normálisan hall…
Emlékszem, milyen arcot vágott.
Mintha egy teljesen más világban ébredt volna fel.
Szeretett a barátaival játszani, de magában is szeretett lenni,
és ekkor jöttek a játékok. Nagyon sokat játszott videójátékokkal.
Megjelent a Mario.
Egy tök egyszerű játék, egy apró, olasz fickót kell irányítani,
aki ugrál fel-alá, kiüti a falakat. Hihetetlen volt a zenéje. Egyszerűen…
MIDI-hangok, tök retró hangzás,
de magával ragadott, és csak játszani akartam.
Mindig vonzották azok a játékok, amelyek zeneileg is jók voltak.
Kilencévesen kapott egy dobfelszerelést.
Gyerekként imádtam a Star Warst, és emlékszem Luke Skywalker betétdalára.
Amikor meghallottam, elámultam.
Játék közben úgy éreztem, a játék részese vagyok, a zene miatt.
Miatta eggyé válhattam a karakterrel.
Ez teljesen megváltoztatta az életem. Egyszerűen…
Ezzel akartam foglalkozni.
Olyan zenét akartam írni, ami egy történetet mesél el.
A játékzenék szerzése utat nyitott a filmekhez és a tévésorozatokhoz.
Nincs nagy különbség a filmek, a tévésorozatok és a játékok között.
A lényeg a történet hangzásképének a megalkotása.
Meg kell érteni, miről kell szólnia a zenének,
együtt dolgozhatsz a fejlesztőkkel,
és a játékkal együtt írod a zenét is.
Ezzel a munkával otthagyhatod a valóságot,
azt, ami a világban zajlik,
és egy kalandot élhetsz át.
A zene ezt mindig biztosítja.
Szinte a saját erejéből ért el mindent.
Bármire képes, amit kigondol, és mindent megvalósít.
Nagyon büszke vagyok rá, és szeretem őt.
Apukám vett nekem egy Playstationt.
A FIFA 98 járt vele.
A valóságban is fociztam. Elég jól ment. Lehetőségem adódott arra,
hogy profi lehessek, de volt egy súlyos bokasérülésem,
és ekkor kezdtem többet játszani.
A Las Palmasban játszottam. Térdsérülésem volt, és visszavonultam.
Aztán a FIFA volt nekem a kiút, konzolon.
PROFI GAMER, FIFA LEVANTE UD-CSAPAT
Ínszalagszakadásom volt. Visszavonultam.
Apám azt akarta, hogy az Ajaxban játsszak, de a Fortuna Sittardban vagyok.
Erre apám azt mondta: „Ha ezt akarod, ha ez az álmod, akkor hajrá!”
O2 ARENA, LONDON, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
Minden évben van FIFA e-világbajnokság, ami egyre népszerűbb.
Világszerte több mint 20 millió játékos szeretne bejutni a bajnokságra.
Az eseményt több mint 47 millióan nézik.
Digitális meccseket játszanak a valóságban lezajló meccsek mellett,
a topligákban, illetve nemzetközi szinten.
A spanyol nemzeti csapattal Norvégiába és Svédországba mentünk.
Ők élőben fociztak, mi pedig e-sporton keresztül.
Megható és jelentős esemény volt. A játék igen közel van az igazi focihoz.
Az új generáció szereti a focit, de megőrülnek a videójátékokért.
Akik szeretik a League of Legends játékot, azok nem szeretik a focit.
Nem tudják elfogadni, hogy 90 perc játék gól nélküli döntetlennel érhet véget.
A League of Legendsben fél óra alatt sárkányokat ölnek,
hatalmas szörnyekkel küzdenek meg, illetve más játékosokat.
Ők az akciót szeretik.
A kluboknak és a ligáknak az jelenti a nagy kihívást,
hogy ez a szövetségesükké váljon.
Mert egy utat járunk be.
A játéktervezés világában kétféle trendet figyelhetünk meg.
Vannak szabadon játszható játékok, amelyek ingyenesen letölthetők,
és apró dolgokat vehetünk bennük,
aztán ennek a kifordított verziója a „fizess, és nyerj” játék,
ahol fizetni kell azért, hogy jobb lehess.
A FIFA egy „fizess, és nyerj” játék.
Fizetned kell. Nem a győzelemért, a versenyzésért.
A játékon belül kártyacsomagokat lehet nyitni,
melyekhez valódi pénzt használunk.
Ha mázlid van, jó játékosokat kapsz, ha nem, akkor átlagosakat.
A szerencsejáték a játékokban évek óta gondot jelent.
Az utóbbi években rosszabbodott a helyzet, az úgynevezett loot boxok miatt.
Pár cég meglepetés-mechanikának hívja ezeket, amivel szépítik azt,
hogy az emberek vesznek valamit, de nem tudják, mit kapnak.
Van egy doboz a játékon belül,
pénzt fizetsz a kinyitásáért, azt remélve, hogy valami jót kapsz.
Például egy új külsőt, vagy egy új fegyvert.
Kifizeted a pénzt, nézed az animációt,
akárcsak egy félkarú automatánál.
A végén valami felugrik, ami talán az, amit akartál, talán nem.
És ha nem kapod meg, amit akartál, akkor megpróbálod újra és újra.
Néhányan nagyon sokat költenek arra, hogy megkapják, amit akarnak.
Vannak 12 év felettieknek szánt játékok is ilyen funkciókkal.
Az ilyen loot boxos játékokkal 18 év felettieknek kellene játszaniuk.
Ráadásul ezek után úgy kellene adózni, mint a szerencsejátékok után.
A játékgyártó cégeknek pénzt kell keresniük.
Másképp is szerezhetnek pénzt, nem kell becsapniuk az embereket,
hogy pszichológiai okokból játszanak a játékokkal.
Nem akarnak függőséget okozni, vagy az emberekre erőltetni azokat.
Azt akarják, hogy szórakozásból játszanak velük.
A játékiparnak rá kell jönnie, hogy mi történik.
Cégekként működnek, pénzt kell keresniük.
És a több millió fiatal a játékok jó oldala miatt játszanak.
De nem feledkezhetünk meg a másik oldalról sem,
ami komoly problémákat okoz.
Több ezer gyerek van a világon, akiknek nincs normális életük.
A FIATALOK KLINIKÁJA HOLLANDIÁBAN JÁTÉKFÜGGŐ FIATALOKKAL FOGLALKOZIK
Mindig is távol éreztem magam a családomtól és a barátaimtól.
A játékok menedéket és megkönnyebbülést nyújtottak nekem.
Olyan örömöt okoztak, amit semmi mástól nem kaptam meg.
Elkezdtem látni rajta…
VINI ÉDESAPJA LONDON, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
…hogy a játék mögé bújt.
Nem akartam kimenni a szobámból.
Féltem másokkal kapcsolatot létesíteni, és nem is tudtam, hogyan tegyem azt.
Elkezdtem érezni
a probléma komolyságát, amikor nem lehetett társalogni vele.
Amikor már nem tudtam annyit kommunikálni vele.
Tagadásban éltem.
A szorongást és a depressziót hibáztattam érte.
Beszéltem róla apámmal, aki azt mondta: „Mi van veled?”
Mire én: „Nem tudom, mi van.
Csak már nem tudom kezelni a dolgot.
Valami megállít engem, és tehetetlennek érzem magam.”
Az első lépés az, hogy beismerjük a problémát,
és azt, hogy egyedül nem tudjuk orvosolni.
A legtöbb gyerek tisztában van a problémával,
de az általuk talált megoldás egyszerűen nem működik.
Elkezdenek kokainozni, alkoholt inni,
megvagdossák magukat, ártanak maguknak,
elszigetelik magukat, és persze rengeteget játszanak.
Akár napi 15-18 órát.
Bizonyos játékmagatartás betegséggé is válhat,
amikor valaki nem tudja irányítani a játék iránti vágyát.
Az ilyen ember nem képes irányítani magát.
És az ilyeneknek fontosabb a játék,
mint bármely más tevékenység az életükben.
Nem járnak iskolába, nem járnak sportolni,
nem beszélgetnek sem a családtagokkal, sem a barátokkal. Ez átveszi az életüket.
A „Mennyit?" helyett
fontosabb kérdés az, hogy „Miért?”.
Miért játszol annyit?
És alapvetően az a kérdés, hogy:
Azért játszol annyit, mert azt akarod?
Mert így döntöttél?
Vagy úgy érzed, hogy azért játszol, mert úgy érzed, hogy muszáj,
egyfajta kényszer és megszállottság miatt?
Először a depresszióra fogtam a dolgot.
Mert sok dolog miatt aggódtam.
Szorongtam.
De később rájöttem, hogy függő vagyok.
Amikor eléggé biztonságban érzik magukat
ahhoz, hogy elmondják a problémájukat,
a traumáikat, a szorongásukat, a depressziójukat,
akkor szembesítjük őket a dolgokkal, hogy megváltoztassuk a viselkedésüket.
Bevallottam a problémám. Nem játszom többet.
A szüleimmel elrakattam a számítógépem, a konzoljaimat, mindent.
Megfogadta a tanácsunkat.
Ehhez kell akarat és elszántság,
és szerintem ő nagyon eltökélt volt.
Ha a fiatalok megtanulnak egyensúlyt teremteni a játékidőben,
heti 50-60-70 óra játékkal,
amikor egy bajnokságra gyakorolnak, hogy sok pénzt keressenek,
vagy jobbá váljanak,
akkor az miben különbözik attól, amit egy profi focista csinál?
Én nem látok különbséget.
Olyan gyerek még nem jött hozzánk, aki mellette e-sportoló is volt.
Soha. Mert az e-sportolókat menedzselik,
trénereik vannak.
Talán még a szülők is segítenek nekik, akik motiválják őket.
A többiekkel van gond, akik elszigetelik magukat.
Akiket nem hallunk, akiket nem látunk, de mindig online vannak.
Figyelmeztető jel lehet, ha nem tudjuk, mit csinál a gyerekünk,
ha nem tudjuk, mivel játszik, ha nem tudjuk, mennyit játszik.
Sok a félreértés a családon belüli játékról.
Sok szülő nem tudja, hogyan neveljék a gyerekeiket arra,
hogy miként egyeztessék össze a játékot az életükkel és a családjukkal.
Nincs igazi bizonyíték arra, hogy a videójátékok vagy tabletek
negatív hatással lehetnek a gyerekre vagy a gyerek agyának fejlődésére.
Ezzel elsajátítanak egy tehetséget, ami a hasznukra lehet.
Itt a ráfordított idővel van a gond.
Mennyi időt tölt egy gyerek egy tablettel vagy videójátékkal?
Ezt kell korlátoznunk.
Mert ha túl sokat játszanak,
akkor nem tesznek semmi mást, ami kellene a fejlődésükhöz.
Nem játszanak más gyerekekkel, tárgyakkal, nem sportolnak.
A szülők felelnek azért,
hogy kiegyensúlyozott legyen a gyermek élete.
Nem akarjuk, hogy a gyerekünk napi 12 órát olvasson.
Ahogy azt sem, hogy egész nap fára másszon.
Egész nap alig mozognak.
Nem sportolnak, de emellett nagyon sokat ülnek.
Ez egészségtelen akkor is, ha játszunk, ha sorozatokat nézünk,
vagy ha nagyon sok időn át ülve dolgozunk.
Ez káros hatással van az egészségünkre.
Volt, amikor nagyon rossz passzban voltam.
Akkor nem tudtam élvezni az életet.
Problémáim voltak otthon, és magamban is gondokkal küszködtem.
Egyszer elértem arra a pontra,
amikor súlyos depressziót diagnosztizáltak nálam,
és még az ébredés is nehezen ment reggelente.
Öngyilkossági gondolatok is kerülgettek. Nagyon sok problémám volt.
Ma már nem élnék, ha nincsenek a videójátékok,
és azok, akikkel a játékokon keresztül találkoztam.
Amikor megismertem, nagyon fiatal volt.
Úgy 15-16 éves lehetett.
De mindig mosolygott.
Mindig szórakozni és nevetni akar.
Nagyon imád játszani.
Ez az egész már a részévé vált. És ezt látni rajta, amikor játszik.
Nagyon boldog közben.
New York ezen területén
nem igazán voltak számítógépek,
sem számítógépes boltok, meg ilyenek.
De talált egy helyet New Jersey-ben,
és mivel nem igazán sportolt, így jó ötletnek találtam azt,
hogy valamiben megméretteti magát, és felturbózza az önbecsülését.
Minden pénteken átvittem őt oda.
Aztán onnan indulva vett részt az első versenyén.
Az első, igazi versenyén.
Nagyon visszahúzódó volt, nagyon csendes.
De minél többet utazott, annál jobban kinyílt a világ felé.
Egyre jobban hitt magában,
és próbáltam motiválni őt,
mert ő egy kiváló játékos és ember is egyben.
A csapat szinte olyan nekem, mint egy második család.
Aziza sokat törődik velem, és nagyon sokat segít nekem.
Úgy érzem, hogy a kapcsolat továbbra is nőni fog,
az idő múlásával.
Gyerekkorom óta játszom autóversenyzős játékokkal.
Ezek a kedvenc játékaim, amiért apám a hibás.
Gokarttal kezdtem, mint mindenki, aki F1-es pilóta szeretne lenni.
A bátyám magasabb szinten versenyzett, de én maradtam a gokartnál,
mert nem kaptam lehetőséget.
PROFI AUTÓVERSENYZŐ MADRID, SPANYOLORSZÁG
A videójátékok között én a szimulátorokat kerestem,
hogy igazi pilótának érezzem magam.
Megváltoztatta az életem a Gran Turismo 5: Prologue.
2008-ban adódott egy lehetőség, és kvalifikálhattam Dubajban
egy 24 órás versenyre.
Igazi kihívás volt, egy igazi kocsiban. Minden ott kezdődött. Kvalifikáltam magam.
Be akartam bizonyítani, hogy olyan versenyző vagyok,
aki legyőzött 25 000 embert, nehéz körülmények között.
Képviselhettem azokat a játékosokat, akik ezért az álomért küzdöttek,
hogy profi autóversenyzők lehessenek. Nekem sikerült.
Felvettem az overallt, a sisakot, és 30-40 autóval körülöttem
teljesítenem kellett a feladatot.
Addig csak szimulátorokon játszottam, egy monitor vagy tévé előtt,
aztán egy versenyautóban ültem, élő riválisokkal szemben.
Ez elég nagy lépés volt.
Olyan helyzetek vártak rám, amiket egy szimulátorban nem élhettem át.
Itt az életemet tettem kockára.
Ha a szimulátorban összetöröd a kocsit, újrakezdheted a versenyt,
egy új autóval, és nem lesz semmi bajod.
Ez egy valóra vált álom volt, de többet akartam.
LE MANS-I 24 ÓRÁS VERSENY, FRANCIAORSZÁG
Tom Kristensen, a Le Mans királya, aki a legtöbbször nyert ott,
eljött az első versenyemre, és azt kérdezte tőlem:
„Lucas, te kerültél ide a videójátékozásból?
Szimulátorozásból kerültél ide? Igaz ez?” Mire én: „Igen, így van.”
Teljesen elámultam. Akkor még csak 23 éves voltam,
és Tom Kristensen odajött hozzám, hogy beszéljen velem erről.
A NISSAN PILÓTÁJAKÉNT
LUCAS KÉTSZER ÁLLHATOTT DOBOGÓRA A 24 ÓRÁS LE MANS-I AUTÓVERSENYEN
Csodálatos érzés.
Ez életem legjobb napja.
Akkoriban a családom sem hitte el.
De apám nagyon meghatódott azon, hogy a dobogón láthatott.
Mint mindenki.
Hihetetlen belegondolni, hogy a játékból mindössze három év leforgása alatt
részt vehetsz a világ legrangosabb versenyén.
Sok barátot szereztem a gokartozás során, és mind megőrülnek, mert 20 év elteltével
egy videójátéknak köszönhetően versenyezhettem élőben.
Közben nekik sok éven át kellett küzdeniük a gokartversenyeken,
Formula-versenyeken, igazi futamokon,
addig én bekerültem a Gran Turismóval.
Szerintem ez egy fordulópontot jelentett a szimulátorok világában.
Most már rengeteg fiatal kergeti az álmait ilyen formában.
MADRID, SPANYOLORSZÁG
YAGO HATÉVES VOLT,
AMIKOR A RÁK EGY RITKA ÉS AGRESSZÍV FORMÁJÁT DIAGNOSZTIZÁLTÁK NÁLA
Először azt hittük, hogy tévedésről van szó.
Azt mondták, elkezdték a gyógyítását, de nem lett jobban.
Az ellenkezője történt. Egyre betegebb lett.
Végül megtámadta a csontjait, a csontvelőt és a beleket is.
Azt mondták, hogy nem tudják, mit tehetnének Yagóval.
Megtudtam, hogy a bostoni gyermekkorházban
egy orvos kísérleteket végzett.
Visszafogták a betegségét, de az immunrendszere megsemmisült.
Ez egy újabb teher volt számára.
Yagónak elszigetelve kellett élnie, mert védtelen volt a szervezete.
Minden vírus megölhette.
Ezért négy négyzetméteres szobában feküdt az ágyában.
Anyaként ösztökélnem kellett a gyerekem,
mert rájöttem, hogy nem alhat napi 24 órát.
A Juegaterapia igazgatója azt mondta:
„Adjunk Yagónak egy játékkonzolt, hogy legyen mivel játszania!
Ösztönözzük őt játékokkal,
memóriajátékokkal, rejtvényekkel, állatos játékokkal, bármivel,
hogy Yagónak dolgozzon az agya.”
A játékok által kreatív lehet, eldöntheti, mi történjen a játékban,
hogy hová akar menni, melyik pályán akar játszani,
melyik szuperhőssel akar harcolni, létrehozhat egy avatart…
Ez egy kaland, egy fákkal teli világban,
földalatti bányákban. Mindenhol lehet bányászni.
Egy kicsit esett az eső, és a nyulam megfulladt.
A nővérek azt mondták, hogy nagy változáson esett át,
a videójátékoknak köszönhetően.
Annyira jól szórakozott, hogy megfeledkezett a betegségéről.
YAGO NÉGY ÉVVEL A MEGSZÜLETÉSE UTÁN ELŐSZÖR LÉPETT KI A SZABADBA
Három lépést tett meg az ajtótól a kertig.
Hirtelen megállt, de szóltam neki, hogy menjen tovább.
Teljesen mozdulatlan volt, és mondtam neki, hogy sétáljon.
Erre ő: „Anya, nézd! Nekem is van árnyékom!”
Mondtam neki, hogy mindenkinek van. Erre ő: „Nekem eddig nem volt.”
Aztán rájöttem, hogy mesterséges fényben az embernek nincs árnyéka.
És amikor kórházban volt, azt hitte, hogy csak neki nincs árnyéka.
Yago egy tableten ismerte meg a rovarokat.
Aztán hirtelen meglátott egy legyet.
Úgy elkezdett ordítani, hogy megijedtem.
Gyorsan felemeltem, eltakartam az arcát.
Mondtam neki, hogy ez csak egy rovar. Mire ő: „De gyorsan repül!”
Yago egy felnőtt világban nőtt fel, orvosok és nővérek körül,
de a videójátékoknak hála tartotta a kapcsolatot a barátaival,
a családjával, a barátaival, látta a világot,
amit azelőtt csak az ablakon keresztül látott.
Mindezt a konzolnak és a tabletnek köszönhetjük,
amit a Juegaterapia adott nekünk életünk legrosszabb pillanatában.
YAGO KÖZEL ÖT ÉVET TÖLTÖTT KÓRHÁZBAN,
DE MA MÁR OTTHON ÉL
Élhetőbbé kellett alakítanunk a szobákat
azok számára, akik órákat,
vagy akár hónapokat töltenek kórházban, és nem mehetnek ki.
Amikor az orvosok megengedik, kinyitják az ajtókat, és csodálkoznak.
Elfelejtik, hogy kórházban vannak.
Előálltunk a haj nélküli, jótékonysági babák ötletével.
David Bisbal, Ricky Martin, Shakira, Alejandro Sanz, Richard Gere segítségével.
Kórházakba visszük a játékokat.
SVÉDORSZÁGBAN NYUGDÍJASOK EGY CSOPORTJA MEGALAPÍTOTTA
A VILÁG ELSŐ IDŐS E-SPORT CSAPATÁT
Felkészülni! Nemsokára kezdődik a játék!
Ezt figyeljék!
Vajon mire képes Windy? Jön Windy!
A terrorelhárítók győztek.
A terrorelhárítók győztek!
Vajon Rock egyedül legyőz három embert? Harminc másodperc maradt hátra.
Rock megpróbál felmenni, de Teenslayer lelőtte őt.
A játékokban az a jó, hogy lehetőségeket biztosítanak arra,
hogy jobban megismerjük magunkat, illetve másokat.
Az emberek olyan emberekben bíznak, olyan emberektől akarnak tanulni,
amilyenekkel együtt játszanak.
Egy olyan közösségben nőttem fel, ahol az emberek szegények voltak,
homofóbok, transzfóbok, gyakran fekete-ellenesek,
de más módon is találkoztam a rasszizmussal,
és a videójátékok egy biztonságos helyet adtak nekem.
Nincsenek feketék az iparban. Hol vannak?
A pénz nagyon fontos, mert sokáig tart egy játékot létrehozni.
És szerintem… elsősorban a forráshiány okozza azt,
hogy a fekete, barna és más, színes bőrű emberek
nem készítenek játékokat.
Legtöbbször nem látunk alulreprezentált arcokat.
Minél magasabb a szint, annál nagyobb a fehér- és férfidominancia.
Sok helyen kockázatot kell vállalni. Ilyen az e-sport is.
Ez figyelhető meg, míg sok rajongó kisebb méretben játszik.
A legmagasabb szinteken gyakran fehér férfiak játszanak,
mert ők képesek vállalni a legnagyobb kockázatot.
A felturbózott e-lány.
Basszus, a csajok olyan rosszak! Maradjatok a konyhában!
Vesztettünk. Itt van egy csaj.
Az „én játékom, én nevem” projekt arra bátorította a nőket,
hogy a saját nicknevüket használják, ne szégyelljék őket, és ne féljenek
a saját nicknevüket használni.
Nagyon sok megjegyzéssel volt dolgom.
De nagy részük már lepereg rólam.
De néha akad valami, ami a szívemig hatol,
ha mondjuk rossz hangulatban ér, egy rossz napomon.
És elég nyomasztó tud lenni, ha rájönnek, hogy nő vagy.
Hiába használsz nemi szempontból semleges nicknevet,
hiába nem használod a hangos csevegést. Ha rájönnek, hogy nő vagy,
akkor elkezdenek sértegetni, csupán a nemi identitásod alapján.
A rasszizmus, a szexizmus, a homofóbia,
a gonosz viselkedés mindig jelen volt a játékoknál.
Nem lett rosszabb.
Ilyen a digitális korban élni, nem?
Mindenkinek van saját kamerája
és internetes kapcsolata, így a kezünkben a világ.
A JÁTÉKOSOK 46 SZÁZALÉKA NŐ,
DE CSAK ÖT SZÁZALÉKUK JUT EL PROFI SZINTRE
Néhányan úgy gondolják, hogy a női verseny
hülyeség az e-sportban,
mert nem kellene különbséget tenni férfiak és nők között.
De a női versenyek remek ugródeszkák ahhoz,
hogy több női játékos bekerülhessen az elitbe.
A ligák vegyesek,
csak eddig az volt a gond, hogy a nők nem játszottak olyan jól,
mint a profi férfiak.
Nyilván vegyes csapatokat is szeretnénk, nemcsak női csapatokat.
Növekszik a dolog.
Lassúnak tűnik a folyamat, de igazából nagyon gyors.
Évről évre egyre több profi lehetőség van lányoknak.
Küzdöttem, hogy ne azért válasszanak ki, mert lány vagyok.
Nem akarok reklámarc lenni.
Azt akarom, hogy a tehetségem miatt foglalkozzanak velem.
Máshogy nézünk ki, más a hangunk, más a nevünk, más dolgokat csinálunk,
de nincs különbség köztünk.
Mind ugyanarra vagyunk képesek. Mind elérhetünk bizonyos célokat.
Változtatnunk kell a gondolkodásunkon. Nyitottság, elfogadás, bizalom.
Ezekért a dolgokért harcolunk, ezeket akarjuk. De ezekhez idő kell.
WALTON-ON-THAMES, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
Egy kis szigeten élünk a Temze partján.
A férjemnek volt egy hajója.
Olyan házat kerestünk, amihez volt kikötőhely.
Benjy mindig is szeretett sportolni. Imádott krikettezni és bowlingozni.
A második szülinapján kezdett bowlingozni,
és háromévesen vett részt az első versenyén.
Volt érzéke hozzá.
Kialakult nála az Osgood–Schlatter betegség,
így nagyon fájt neki, ha sétált.
Így ha rögbizett, vagy bármi mást sportolt,
akkor…
Komolyan, úgy sétált, mint egy 70 éves.
Az orvos azt javasolta, hogy egy ideig ne sportoljon.
Így értelemszerűen jöttek a számítógépes játékok,
és soha többé nem űzött más sportot.
Mindig is profi gamer akartam lenni, úgy tízéves korom óta.
YouTube-on mindig néztem, hogy játszanak a profi gamerek.
És ettől az egésztől…
Nem is tudom. El akartam érni egy pontra, ahol azok voltak, akikre felnéztem.
Szülőként mindig próbáltam elrángatni a számítógép elől.
Folyton civódtunk ezen.
Másnap iskolába kellett mennie, vizsgák vártak rá.
Meg kellett oldani, hogy menjen neki a tanulás,
és egyéb tevékenységek, és mellette még a videójátékok is.
És szülőként nem is tudtam arról, hogy a játékokra egy egész iparág épül,
aminek majd a részese lesz.
Egyszer részt vett egy Montana Black elnevezésű versenyen.
Emlékszem, ez egy vasárnap este volt.
Én már aludtam,
de bejött a szobámba, és azt mondta, hogy nyert 10 000 dollárt.
Mire én: „Tényleg? Ez biztos?”
Erre ő: „Igen, elsők lettünk.”
Én meg csak csodálkoztam rajta.
Aztán gyorsan beindult a dolog.
Alapítottunk egy kft.-t, és próbáltunk bankszámlát nyitni neki.
De azt a választ kaptam,
hogy itt inkább szerencsejátékról van szó, nem pedig versenysportról.
Aztán megkérdeztem, hogy:
„Ha mondjuk teniszezne, és nyerne Wimbledonban,
azt a pénzt nem fogadnák el a számlájára?”
FORTNITE VILÁGBAJNOKI DÖNTŐ
A Fortnite-világbajnokság óriási momentum volt az e-sportban.
Egy igazi sikerpillanat volt sokaknak, akik nem játszanak,
akik nem ismerték az e-sportot.
Hirtelen jött egy nagy esemény, az e-sport legnagyobb díjazásával,
amit egy olyan stadionban tartottak meg, amit a US Openen szoktak használni.
Hirtelen mindenki elkezdett érdeklődni az e-sportok iránt,
és sokan kezdték komolyan venni.
NEW YORK, AMERIKAI EGYESÜLT ÁLLAMOK
Benjy, megnyered a világbajnokságot!
New Yorkban volt az első nagy versenye.
Addig Benjy csak a hálószobájában játszott.
Nagyon izgatott volt miatta. Mind izgultunk, hogy ott lehetünk,
mert végre találkozhatott azokkal, akikkel csak az interneten beszélt.
Benjy szinte mindenkit egyedül nyírt ki.
Ez már művészet.
Hatalmas élmény volt. Rengeteg menő emberrel találkoztam.
Nagyon izgultam.
A verseny első napján eléggé elérzékenyültem. Végig sírtam.
Sikerül kiiktatnia…
KYLE „BUGHA” GIERSDORF LETT A VILÁGBAJNOK,
ÉS ELVIHETTE A HÁROMMILLIÓ DOLLÁROS FŐDÍJAT
BENJY NEM JUTOTT BE A LEGJOBB TÍZ KÖZÉ
Teljesen magába zuhant. Ő azért ment oda,
hogy bajnok lehessen. Ez volt a célja.
És szülőként
kezelni kellett az elvárásait. Rossz teljesítmény esetén
segíteni kellett neki megbirkózni az egésszel.
Nem tudom, mi történt.
Szerintem én sem voltam a legjobb, és kissé balszerencsém is volt.
Azt hittem, nagyon izgulni fogok, de egyáltalán nem izgultam.
Csak nem úgy játszottam, ahogy tudok, és ezért nem értem el jó eredményt.
Mindenki focista akar lenni.
De csak az emberek egy százalékának sikerül befutnia.
Az e-sportnál sincs ez másképp.
A jövőben a legjobb akarok lenni. Gyakorlok, amennyit csak lehet.
Időt és energiát fordítok majd abba, hogy a lehető legjobb lehessek.
Bármi is érdekelje a gyerekeimet,
mindent megteszek majd azért, hogy elérjék a céljukat.
GALÍCIA, SPANYOLORSZÁG
Kiskoromban rengeteg időm volt játszani.
Üveggolyóztunk,
paleneztünk, ami ma már nincs. Aztán volt időnk focizni.
Néha labda nélkül.
Volt, hogy szalmával megtöltött zoknikat használtunk.
Az volt a labda.
Nem volt más opció. Nem volt sem tévé, sem rádió.
Így összeálltunk más fiúkkal, és mindenfélét játszottunk.
Itt, Galíciában, a családokban sok gyerek volt, de csak egy örökös.
Ő örökölte az ingatlan háromötödét.
Így a maradék kétötöd négy-öt gyereknek nem volt elég.
Ezért a többiek emigráltak.
Hajóval kellett utazniuk, és az út egy hónapig tartott.
Nem volt pénzük. Csak a ruháikat vitték magukkal.
Két-háromhavonta küldtek egy levelet,
ami egy, két, három hónappal később ért ide.
A nyarat apám szülőhelyén töltjük. Ez egy kisváros Galíciában,
ahol apám ősei éltek.
Nagyszülők, dédszülők…
Amikor kicsik voltunk,
a dolgozni járók gyerekei mind hozzánk jöttek.
Mexikóból, Franciaországból, Bilbaóból, La Coruñából, Madridból.
Miután elmentünk, nem láttuk egymást.
Csak hagyományos levelezéssel tudtuk tartani a kapcsolatot.
Manuel a barátom, aki Ribas Pequeñasban él,
ami egy falu, Galíciában. Nyaralni szoktam odajárni, és ő ott él.
RIBAS PEQUENAS, SPANYOLORSZÁG
A felnőttek nem szoktak játszani. És itt csak felnőttek vannak.
Amikor a szüleim kicsik voltak,
ők is ide jöttek, hogy találkozzanak a barátaikkal.
És utána csak egy év múlva találkoztak, amikor újra visszamentek.
De amikor itt vannak, akkor találkozni szoktunk a faluban.
Amikor visszamennek Madridba, Franciaországba,
én itt maradok, tartjuk a kapcsolatot, és együtt játszunk.
Amikor találkoznak, akkor fociznak, úsznak a folyóban,
de ha nincsenek együtt, nem tudják ezt csinálni.
Online játékokat szoktak együtt játszani.
Ezt élvezik, ezért gyakran csinálják, és közelebb kerüljenek egymáshoz,
mintha telefonon beszélnének, ami sokkal passzívabb.
Ez remek módja a barátság építésének és megtartásának.
Ha együtt játszotok, akkor a kapcsolatotok sokáig tarthat.
Bárcsak nyugodtabbak lettek volna!
Nem megy minden gyorsan. Ma mindenki azonnal akar mindent.
Alig értem a modern technológiát. Nem foglalkozom vele.
Az már másféle életstílus.
De szerencsére jobb.
Többet beszélünk egymással, mint régen.
Az emberek globálisan gondolkodnak.
Amikor reggel felébredünk, papucsot húzunk, bekapcsoljuk a gépet,
és egyből kommunikálhatunk az egész világgal.
Ismerek olyan párokat,
akik a World of Warcrafton keresztül ismerték meg egymást.
Mert az ilyen játékokon keresztül megismerhetünk új embereket,
a játékon belül, aztán találkozhatunk a való életben.
A játékban megalapozhatjuk a viszonyunkat.
Elkezdtem játszani, és választottam egy nicknevet.
Sikerült megtalálnom őt, mert megmondta, hogy Necának hívják,
és a chatben kezdtünk el beszélgetni.
A játékban beszélhetsz azzal, akinek ismered a nicknevét.
Nem tudtam, ki ír nekem. Azt hittem, egy barátom, egy új nickkel.
Trollkodásnak vette.
Végül mindent elmondott, és bevallotta, hogy ő az.
Ezzel meghódított engem.
Az, hogy mindkettőnknek a videójáték a hobbink,
megszilárdította a kapcsolatunkat. Természetes volt, ahogy összejöttünk,
és tudtuk, hogy ez egy életre szól.
Kissé félénk vagyok,
és nehezen ismerkedem az emberekkel.
Nehezen találok olyanokat, akikkel van közös témánk.
Akikkel kijövök, azok gamerek.
Szóval ezen keresztül is érezni a közösség erejét.
Csak a szememre hagyatkozhatom, ha tudni akarom, mi történik,
hogy van-e más játékos a közelemben. Szóval ez sokat segített.
És most minden sokkal jobb lett az új funkciókkal.
Nagyon sokat érett.
Az önbecsülése is megnőtt.
Sok barátot szerzett online.
Ez egy csodálatos élmény volt,
és nagy támogatást kap a játékközösségtől.
Ennek nagyon örülök.
EWOK APUKÁJA INDIANAPOLIS, USA
COVENTRY, EGYESÜLT KIRÁLYSÁG
Bármit is tesz John, segítségre van hozzá szüksége.
Izomsorvadásban szenved.
Még az orrát is másnak kell megvakarnia.
Egy lélegeztetőgéppel kap levegőt.
Nem lehet magára hagyni.
Ha lejön a cső a nyakáról,
akkor másodperceken belül meghalhat.
Régebben álmodoztam arról, hogy egyszer focizhatok.
Egy nap a tudtom nélkül elvittek Manchesterbe.
Az Old Traffordban csak ámultam. Találkozhattam a játékosokkal
és Alex Fergusonnal.
Káprázatos volt. Életem egyik legjobb napja.
Sokat szenvedtem,
úgyhogy eldöntöttem, hogy felmegyek az internetre.
Olyan embereket és szervezeteket kerestem, akik segíthettek.
A Különleges Hatás egy jótékonysági szervezet,
ami mozgáskorlátozottaknak segít videójátékokkal játszani.
Minden betegség más.
Aprólékos mozgásokat kell náluk megvalósítanunk.
Pár milliméteres mozdulatokat.
Egyedi módszerrel módosítunk már meglévő vagy új eszközöket,
hogy egyedi konzolokat készíthessünk,
amelyek teljesen megfelelőek az adott illető mozgáskorlátozottságához,
és így a legjobbat hozhatják ki a játékukból.
Nem hittem, hogy egyszer eljutok erre a pontra,
így nagyon büszke voltam,
amikor elértük azt,
hogy olyan eszközöket hozhattunk létre, amiket mindenki használhat.
Így mindenkinek lehetősége van játszani, és ez a legfontosabb.
A videójátékokban sok mindent megtehetsz, amire a valóságban nem vagy képes.
Autót vezethetsz, futhatsz, belerúghatsz a labdába.
Olyan érzés, mintha fizikailag is ott lennél.
A fejedben játszol.
Szeretek a játékokon keresztül barátkozni, és megismerni a világ különböző embereit.
Mert nem bánnak másképp veled. Csak egy gamert látnak,
nem a mögötte lévő embert.
A KUTYÁK TAPPANCSNYOMOKAT HAGYNAK A SZÍVEDEN
Michael nagyon gyorsan fejlődött.
Ha kapott tőlünk egy Legót, amit karácsony reggel nyitott ki,
akkor meg sem állt inni, nem ment vécére, nem evett,
míg be nem fejezte.
Mindenre nagyon összpontosított. Szerette az autókat, a vonatokat.
Nagyon odavolt értük.
Egyéves korában megszültem a testvérét, Nathant.
Gyerekkoruk óta mindkét fiú megszállottja volt a számítógépeknek.
Mi is odavoltunk értük,
és a szabadidőnkben játszottunk.
Előfordult, hogy hatalmas zúzódásokkal jött haza.
Megkérdeztem, hogy szerezte őket, mire ő: „Nem tudom.” Nem szekálták.
Mi sem bántottuk őt. Így rájöttünk, hogy ez egy betegség.
MICHAELT 2013 NOVEMBERÉBEN LEUKÉMIÁVAL DIAGNOSZTIZÁLTÁK
Kilencéves volt.
Azóta igen viharos hat évünk volt.
Anyukám segített nekem a diagnózis napjától fogva.
De anya egészsége is megromlott,
aztán elhunyt
Michael születésnapja után, áprilisban.
A kezelés első évében.
Elvesztettük Laura és Michael legnagyobb segítőjét,
ezért össze kellett fognunk, és be kellett segítenünk.
LEGYŐZTEM A RÁKOT
HÁROM ÉS FÉL ÉVNYI KEZELÉS UTÁN MICHAEL TÜNETEI ENYHÜLTEK
Ez volt a nagy győzelem, igaz?
Vége volt. Túléltük a háborút.
Úgy tűnt, minden rendbe jön. Legalábbis pár hónapig.
Sajnos Michael újra rosszabbul lett, ezért intenzívebb kezelésre szorult,
és végül csontvelő-átültetésre volt szüksége,
ami lényegében elpusztítja az ember immunrendszerét.
Nem tudott csak egy játékkal játszani.
Egy játékkal 20-30 percet töltött, aztán valami másra váltott.
Azt hiszem, hogy az Elite volt az első olyan játék,
amivel fél óránál többet játszott.
Az Elite Dangerous bemutatja az egész galaxisunkat.
Nem megmenteni kell a világot, hanem élni kell benne.
Ha úgy akarod, csinálhatsz hősies dolgokat.
De gazfickónak is állhatsz.
Ez egy netes játék, több játékos kell hozzá,
így ha van egy csapatunk, együtt kalandozhatunk a játékban.
Michael életének utolsó évében
a másodpilótája voltam az Elite-ben.
És időnként
Nathan is csatlakozott hozzánk.
Én inkább az ördög ügyvédjét játszottam.
Belementem az űrhajójába, vagy rálőttem,
amikor épp Mattel üzletelt.
A játékban bosszantani lehet egymást, amit Michael is szeretett,
de én azért szerettem, mert Michael is ott volt.
Michael egyre pufibb lett, megnőtt.
Egy rés volt a tüdején,
és a levegő a testébe szökött.
A bőre alá került a levegő, látszott az arcán.
Hunyorogva nézte a kijelzőt, úgy próbált játszani.
Ez volt az a pont,
amikor tudatosult bennünk,
hogy nem fogja túlélni.
Szóval tweeteltem egyet.
Segítséget akartam kérni.
SZÍVSZORÍTÓ, HOGY ÍGY LÁTOM AZ UNOKAÖCSÉMET JÁTSZANI…
A bejegyzés sokakat megérintett,
mert Mat a következőket írta:
„Szívszorító, hogy így látom Michaelt, az unokaöcsémet játszani.
Imádja ezt a játékot,
de valószínűleg sohasem érheti el a céljait.”
Minden parancsnok,
akik hatalmas szívű, hihetetlen emberek,
beszálltak a beszélgetésbe, és bátorították őt.
Azt írták, hogy: „Te is parancsnok vagy! Mindegy, mi van, közénk tartozol!”
Nem sok vágya volt, az állapota miatt.
Csak annyit akart, hogy sikeres legyen ebben a virtuális világban.
Hogy táplálhatjuk valaki szenvedélyét,
aki annyira élvezi azt a világot,
és élményt, amit a játékban él át?
Hogyan táplálhatjuk ezt, ha nem játszhatjuk a játékot?
Ezért arra gondoltunk, hogy készítünk egy hangoskönyvet.
Egy szombati nap volt, amikor Zac megírta nekem az ötletét.
Azt mondtam Zacnek: „Próbáljuk meg,
de szólj mindenkinek, akinek köze lehet hozzá, hogy…
talán nem válik be.”
Egymásra néztünk, és azt mondtuk: „Okés, gyorsan kell cselekednünk.”
Így felhívtam Joe-t,
aki az Elite Dangerous audiocsapatának a vezetője.
Félve hívott fel. Azt mondta: „Figyelj!
Hogy vagy?”
Mire én: „Megvagyok. Miért, mizu?”
„Támadt egy őrült ötletem, de nem tudom, meg lehet-e valósítani.”
Joe azt mondta: „Igen, sok munka lenne,
de ez a helyes döntés. Csináljuk meg! Jó elképzelés. Lássuk, mi sül ki belőle!”
Kellett valaki, aki megírta a szöveget. Így felkerestem Drewt:
„Mennyi esély van arra, hogy megírd egy hangoskönyv kéziratát valakinek,
holnap reggelre?”
Megkérdeztem, hogy milyen hosszú lenne a sztori.
Igen rövid volt a határidő. Azt mondta: „Úgy 20-30 perces lenne.”
Gyorsan kiagyaltam, hogy mennyi idő kellene hozzá,
és azt mondtam: „Az úgy 5000 szó lenne.”
Aztán folytatta: „Igen, ez… Jól van! Szerintem meg tudom csinálni.”
Így vasárnap reggel főztem egy kávét, és elkezdtem gépelni a szöveget.
Ezek a szettjeim, jelmezeim és…
Az autómba beszállva láttam, hogy Zac üzenetben segítséget kért tőlem,
és nem is gondolkoztam rajta.
Főleg egy ilyen közösségnél.
Ha egy társad bajban van, segítesz neki.
Eljött a hétfő reggel, és Joe elkészült a szöveggel.
Így üzentem az Elite Dangerous audiocsapatának.
„Szeretne valaki részt venni a projektben?”
Mindenki úgy reagált, hogy: „Igen, miben segítsek?” Ennyi volt.
Hangokat kértem. Egy elrepülő sasét,
egy aszteroidába ütköző űrhajóét, egy légzsilip hangját…
Egyből küldték őket nekem. Aztán elkezdtem velük a hangkeverést.
Necces volt az egész az idő miatt. Nem tudtuk, hallani fogja-e.
Kedd este Zac és Paige megérkeztek a kórházba,
a kész hanganyaggal.
Te vagy a történet főszereplője.
„Michael Holyland parancsnok a bácsikája hangját hallja a rádióban,
ami recseg-ropog a túltöltött turbinák zajában.”
- Mit műveltél vele, Michael? - Nem bírod tartani a lépést, Mat bácsi?
Durva hajtóművek, G-5-ös modok, könnyített hajótest. Mit nem tettem?
Egy lépéssel a testvéred előtt akarsz járni, igaz?
Látni lehetett az arcán, hogy várta, mikor beszélnek róla.
Amint meghallotta a saját hangját, azt mondta: „Ez én voltam!”
Ahogy néztem a pufók arcát,
láttam rajta, hogy vigyorog a szenvedés közepette.
Jó kedve volt. Felvillanyozó élmény volt.
Nyilvánvaló volt a célja.
Fontosnak és hatalmasnak érezte magát.
Tudtuk, mit jelent ez neki.
Nagyon meghatódtunk, amikor megtudtuk, hogy elhunyt.
De örülök, hogy megcsináltuk neki.
Ha belegondolok, hogy az utolsó napja volt a földön,
akkor remek érzés, hogy hallhatta, kevesebb, mint 24 órával a halála előtt.
„De minden parancsnoknak saját kalandba kell fognia.
Meg kell találniuk a saját útjukat.
Néhányuk megelégszik azzal, ha változást hoznak létre.
Egy nehéz döntés által.
Amikor esélyük sem volt
egy zord helyzetben.
Bátorság és merészség,
amit nem győzhet le semmi.
Ilyen egy igazi Elit.”
Amikor legutóbb a játékokról beszéltünk, azt mondtad, teniszezni szoktál,
de a teniszes videójátékban
anno Roger Federerként játszottál. Ez még mindig így van?
Igen, ez így van.
A játékkészítők védekező játékost csináltak belőlem.
Két méterrel a vonal mögött állok. Úgy nem lehet győztes ütést bevinni.
Én csak futok, így jobb, ha másik játékost választok.
Hasonlít a hagyományos sportra.
Meg kell nézni, hogy érzi magát valaki, amikor veszít.
Ott van például a foci. A drukkerek fanatikusak.
A foci erről szól.
Az emberek egy csapatnak szurkolnak, nem váltanak.
Vannak városon belüli rivalizálások, ami igazi fanatizmusba megy át.
Az e-sportnál nincs ez. Ez egy globális jelenség.
Például vannak olyan németek,
akik amerikai csapatnak drukkolnak, mert van egy német játékosuk.
A profi játékosok, akik sokat utaznak, és versenyekre járnak,
havonta minimum 5000 eurót keresnek,
de akár havi 30 000 euró is befolyhat a csapatfizetésből,
és erre még jönnek a pénzdíjak, amelyek bizonyos csapatoknál
összesen négymillió dollár is lehet,
amit öt játékos és egy edző kap.
Az ilyen játékosok nagyon jómódú fiatalok.
HELSINGBORG, SVÉDORSZÁG
Apámmal kezdtem videójátékokkal játszani. Szinte mindennap játszottunk.
Apám a szabadidejében is Counter Strike-ozott,
és én az ölében ültem, míg játszott.
Eleinte nem akartam profi lenni. Csak szórakozásból játszottam.
De egyre jobb lettem.
Az első csapatomhoz, az X6tence-hez 15 éves koromban csatlakoztam.
Láttuk a játékát, elmentünk érte Svédországba,
és kiderült, hogy a srác egy őstehetség.
Profi szerződést ajánlottunk neki. Erre sírni kezdett.
Örültem, hogy egy ilyen tehetséges srác csatlakozott az X6tence-hez.
Amikor belépett hozzánk, küzdöttem a különböző szervezetekkel,
mert nem engedték, hogy egy 14 éves srác játsszon,
még szülői beleegyezéssel sem.
Az első versenyét 14 évesen megnyerte, és őt választották a legjobb játékosnak.
Kitűnt a tömegből.
Nem gyakran fordul elő, hogy egy 16 éves fiú
ilyen jól teljesít, mint ahogy ő tette.
Felkeltette a nagyobb Counter Strike-klubok figyelmét.
Egy e-sport csapat vezetőjeként mindig keresed a tehetségeket.
Jó ideje figyeltük őt.
Szerintünk a világ egyik legjobb játékosa lehet belőle.
ESL ONE, KÖLN, 2019 PLOPSKI ELSŐ VERSENYE A NIPPEL
Az, hogy valaki lényegében a semmiből hirtelen egy nagy csapatba kerüljön,
eléggé ritka.
És Plopski az elsők között megcsinálta ezt.
Az, hogy Plopski csatlakozott a csapathoz, mindenkinek jót tett.
Ő egy fiatal, tehetséges svéd játékos,
akinek sikerült befutnia,
és remélhetőleg én és GeT_RiGhT bevezethetjük a profik közé,
és segíthetünk neki, hogy remek játékos legyen.
Izgatottan várom a jövőt.
Büszke voltam, amikor megmutatták az arénát,
és mindenki felállt és kiabált.
Könnyek szöktek a szemembe, amikor Plopski nevét kezdték skandálni.
Sosem gondoltam volna.
Nagyon szuper érzés.
És ha…
Plopski oszt ki egy fejlövést!
Még ott a füst.
Tudja, mit csinál! Ott van! Nagyon eszesen csinálta.
Szerintem nagyon jó játékos. Ma először volt a színpadon,
és nagyon jól tolta.
Lenyűgöző volt az egész a stratégia miatt.
Teljesen le voltam nyűgözve.
Amikor valaki nagyon ügyes a játékban,
akkor lehetősége adódik olyan csapatban lenni, mint az NIP.
Utána a többi dologra kell koncentrálni.
„Mit tegyek, hogy ne szúrjam el az egészet?
Ne szálljak el magamtól?
Hogy maradjak földhöz ragadt,
és hogy koncentrálhatnék a következő hónapokra,
illetve arra, hogy mi lesz a karrieremmel egy, két, három év múlva?”
Sokak szerint az e-sport nem igazi sport.
Elkerülhetetlen, hogy más sportokhoz hasonlítsák.
A Német Sportegyetemen
egy kutatási projektben tesztelik az e-sportolók
képesség- és stresszprofiljait.
Az e-sportban kezekkel és ujjakkal lehet jó teljesítményt elérni.
A játékosok percenként 400 apró, és alig látható mozgást hajtanak végre.
Vizsgáljuk a motoros képességeket,
például a kéz-szem koordinációt, a csukló sebességét,
és a kézmozgás pontosságát.
Az észlelési és figyelemfelmérési teszthez a NeuroTrackert használjuk.
Elsődlegesen az észlelésre és a szelektív figyelemre koncentrálunk,
egy háromdimenziós térben, de figyeljük a központi agyi funkciókat is,
mondjuk a memóriát és a gyors információfeldolgozást.
Mivel sok e-sport verseny akár napokig is eltarthat,
így a megnövelt állóképesség segít az agyat is kondiban tartani.
Ezekkel a tesztekkel összeállítjuk
és elemezzük a képesség- és stresszprofilokat
az e-sportolók esetében,
és kialakítunk egy ezen alapuló tréninget.
NEUROLÓGIAI TANSZÉK RUBER NEMZETKÖZI KLINIKA
Két azonos nemű és korú embert vizsgálunk.
Az egyetlen különbség köztük az,
hogy az egyikük egy profi gamer, egy profi játékos,
míg a másik amatőr.
Az MRI-teszt során videókat néztek meg.
Lejátszották a videókat.
Amikor néztem őket, arra gondoltam, hogy én hogyan cselekedtem volna.
Próbáltam megérteni, mi történik a játékban,
és nem tudtam, mit kell figyelnem.
Néztem a hátteret, a mozgásokat, azt, hogy mi történik.
Egyszer meg is ijedtem.
Az agyaktivitásban eltérések vannak.
Tisztán kivehető a két személy között,
hogy az egyik profi játékos, míg a másik amatőr.
Az amatőr játékos sokkal intenzívebben használja az agyát.
Nézzük az aktív agyterületeket!
A hallókéreg a profinál aktív, míg az amatőrnél nem.
A mozgást irányító kéreg, ami a kezeket irányítja,
a profi játékosnál nagyon aktív.
Nem mozgott, de tudta, hogy a kezeinek mozogniuk kellene.
Csak egy videót nézett a játékról,
de az agya tudta, mit kellene csinálnia a kezeivel.
Más az e-sport, és más a játék.
Hiába játszik valaki egész nap,
az attól még nem e-sport.
Az az e-sport, ha egy olyan környezetben versenyzünk,
ami fel van építve, ahol szabályok vannak és ellenfelek.
Lassan kezdenek olyan játékosok érkezni,
akik jönnek, és azt mondják: „E-sportoló akarok lenni.”
Ha valaki 12 évesen szól a szüleinek, hogy profi focista akar lenni,
akkor a szülők valószínűleg nem fognak hinni a megvalósulásában,
de támogatják őket, vesznek neki cipőt,
elviszik őt edzésre,
mert tudják, hogy sokat tanulhat belőle.
Be kell lőni magunknak egy időkeretet. Legyen az egy év, másfél év,
és akkor 110%-ot kell beleadni. Realistának, tárgyilagosnak kell lenni,
és megnézni, mi történt az elmúlt időben. Hogy sikerült-e javulni.
Jó csapatban vagy-e. Részt veszel-e versenyeken.
Hogy lassan megvalósul-e a dolog.
Az eredményt is reálisan kell nézni.
Ha nem jó, akkor talán ez nem neked való.
Légy magabiztos a képességeidben,
és nézd magad realisztikusan!
Legyenek támogatóid!
Én csak akkor hagytam ott a melót, amikor már biztos volt a bevételem.
Volt egy B tervem, és még elmehetek tanulni, ha akarok.
Remélem, olyan okosan nevelem majd a gyerekeimet, ahogy engem neveltek.
Mert kell egy B terv, ha az A terv befuccsol.
Olyankor jó, ha van B terv.
Az e-sport sok lehetőséghez eljuttathat minket.
Mint ahogy egy korábbi focista is lehet gyógytornász, menedzser, edző,
televíziós szakértő, szakkommentátor.
Több embernek kell elgondolkodnia azon,
hogy itt akarnak-e karriert építeni.
Vannak e-sportos ügyvédek, e-sportos üzletkötők, e-sportos edzők.
Mindenféle pozíció, ami hagyományos sportokhoz köthető.
Az e-sporton belül többféle karrier létezhet.
Már igazi sportolók, igazi sportolók fektetnek az e-sportba.
Jövőt látnak benne.
A videojáték-ipar világszerte növekszik,
amiben egy ideje már Dél-Korea éllovasnak számít.
Ott a versenyszerű játékot nagyon komolyan veszik.
A videójátékok kulturálisan is fontosak, főleg Koreában,
ahol a popkultúra részévé vált.
Szöul központjában például
a központi vasútállomás közelében
van egy arénánk, amit LOL Parknak hívnak.
Ott tartják, és onnan közvetítik a koreai bajnokság meccseit.
A dél-koreai verseny általában nagyon magas szinten zajlik.
A gyerekek már óvodás koruktól versenyeznek.
Így az emberek már hozzászoktak a versenykörnyezethez.
Így azok a játékosok, akik profi gamerekké akarnak válni,
mentálisan csak a győzelemre fókuszálnak.
Eleinte hobbiként játszottam, de aztán nagyon jó lettem.
Így elgondolkodtam azon, hogy profi játékos leszek.
Az emberek folyton azt mondták, hogy lépjek be egy profi csapatba.
És most, a szüleim beleegyezésével bekerültem az MVP csapatába.
Koreában már minden adott. Van náluk egy profi liga.
A játékosok elég pénzt kapnak ahhoz, hogy profi játékosként élhessenek.
A piac szerint az átlagfizetés egy League of Legends játékos számára
Dél-Koreában 150 000.
Minden játékcég igyekszik létrehozni egy olyan terméket,
ami az egész világban elterjedhet.
A videójátékok a popkultúrára is kihatással vannak,
különösen akkor, ha a divatról és cosplayről van szó.
A cosplay egy előadóművészet, ahol a résztvevők jelmezeket viselnek,
hogy bemutassanak velük rajzfilmhősöket, mangakaraktereket és játékszereplőket.
Gyerekkoromban sok animációs filmet néztem.
Bejöttek a bennük látott szokások, és az, ahogy öltöztek.
Ezért utánanéztem a dolgoknak, és elkezdtem cosplayezni.
Mindig is szerettem a videójátékokat és a cosplayt.
Aztán rádöbbentem,
hogy ezzel pénzt is tudnék keresni.
Ezért alapítottam egy céget,
ami cosplayjel foglalkozik.
Az e-sport az utóbbi pár évben rohamos fejlődésnek indult.
Egyre több ember nézi a közvetítéseket, ahol ázsiai, európai és amerikai csapatok
megküzdenek a különböző bajnokságok top helyeiért.
De a világ többi részén is kezdenek felzárkózni.
BUENOS AIRES, ARGENTÍNA
Jerónimo kiskorában kezdett el videójátékokkal játszani,
a Pingvin Klubban.
És azóta sem hagyta abba. Egyik játék jött a másik után.
Apaként csak azt láttam, hogy a gyerek a számítógép előtt ül.
Nem sokat tudtam róla.
Később bonyolulttá váltak a dolgok.
Addig könnyen lehetett ezt kezelni,
mikor még tízéves volt. Ha mondtam, hogy tanuljon,
hagyja a játékot és feküdjön le, megtette.
De 14 évesen már azt válaszolta: „Jól van, majd később lefekszem.”
De nem lehetett mit kezdeni vele.
És 15-16 évesen már azt mondta: „Jól van, megyek, lefekszem!”
Aztán mégis ébren maradt.
Aztán gondok voltak az iskolában.
Összetűzésbe került az igazgatóval, a tanárokkal. Felhívtak minket,
mert egész reggel aludt az iskolában. Mire én: „Hogy értik ezt?”
Később ez az egész egyfajta megszállottsággá alakult át.
Napi 12 óra játék, rossz jegyek az iskolában, satöbbi.
Sok minden történt. Ezért…
lekapcsoltuk az internetet, és kidobtuk a routert az ablakon.
Elvágta a modem kábelét, vagy eldugta a gép tápkábelét.
Tizenkét évesen kilenc órát töltöttem
egy internetes kávézóban, mert nem volt routerem.
Aztán billentyűzeteket tört össze.
Így vezette le a dühét,
amikor felidegesítette magát a játékon.
Sokat veszekedtem anyámmal. Ebből akartam megélni,
de ő azt akarta, hogy tanuljak, és menjek egyetemre.
Kicsit kínos volt ez számunkra.
Egymás közt azt beszéltük, hogy: „Valami baj van vele.”
Mert amikor összetört egy billentyűzetet, akkor vettem neki újat.
Luz azt mondta: „Ne vegyél neki újat! Mindig megoldod a gondjait.” Satöbbi.
Az anyja nem tudta, mit tegyen, és megkért, hogy vegyem kezelésbe.
Amikor 30 éve azt mondtam a szüleimnek, hogy a reklámszakma érdekel,
azt mondták: „Miért nem mész építésznek vagy orvosnak?”
Ez volt a fejemben, és eltűnődtem a következőn:
„És ha van emögött valami, amit nem veszek észre?”
Jero azt mondta nekem:
„Így működik az egész. Ligák vannak, és fizetnek a játékért.
Nézd, mennyi feliratkozóm van YouTube-on!”
Erre elkezdtem bátorítani őt.
Neki nem mondtam,
de fontosabbnak tartottam a tréningjét, mint az iskolát.
De ezt a döntést a szülőnek kell meghoznia.
Amikor megértettem, miről van szó,
akkor tudtam, hogy ez olyan, mint egy futballklub.
Apám mindig is támogatott.
Azt éreztem, hogy nem érdemlem meg őt, mert annyira hitt bennem,
és ezt nem tudtam meghálálni.
Szerinte az anyja ezt nehezen fogadta el, de amikor végre megértette,
akkor az egyik legnagyobb támogatójává vált.
Amikor láttam, hogy megváltozott, és gratulált nekem, megkönnyebbültem.
JERÓNIMO EURÓPÁBA KÖLTÖZÖTT, HOGY ÉPÍTSE AZ E-SPORT KARRIERJÉT,
ÉS HOGY TARTALOMGYÁRTÓ LEHESSEN
Az, hogy valaki tartalmakat gyárthat, és terjesztheti azt,
egy olyan lehetőség a digitális médiától, amit a sima média nem ad meg,
és amire a hagyományos sportklubok nem képesek.
A foci nem a riválisom. A Netflix az. Miért?
A rajongók állandó tartalmat akarnak.
Ha a saját csapatomon keresztül állandó tartalmat biztosítok,
a saját tartalomgyártóimmal,
saját játékosokkal és magával a klubbal,
akkor a rajongók feltétel nélkül jönni fognak.
A játékosokkal való kapcsolatot a focistákhoz hasonló.
Ők is sportolók, szerződésük van, fizetést kapnak,
de a digitális környezetben
jobban törődniük kell az imidzsükkel, mint a focistáknak.
Mert ők játékosok és tartalomgyártók is egyben.
Egy profi játékosnak nem elég az, ha jól játszik.
A csapatának az a fontos, de úgy lesz sok néző, ha szórakoztat is.
Itt jövünk mi a képbe.
Mi, youtuberek szórakoztatjuk a népet de nem vagyunk elég jó játékosok.
Sokat használtam a YouTube-ot és az e-sportot.
Kifejlesztettem egy jó hangot, és rájöttem, hogy ezzel a hanggal
és a YouTube-os közönségemmel bejuthatok az e-sport világába.
Az osztálytársaimmal kezdtem YouTube-ozni,
és ezáltal elkezdett engem érdekelni az internet világa és az e-sport.
De akkor még nem hívták így a dolgot.
Elmentem egy válogatóra, és kiválasztottak.
Én többnyire csak játékokról beszélek. Néha pár animéről is.
Csinálok top 10-es videókat bizonyos játéktartalmakról,
próbálok érdekes videókat gyártani.
Nagyon fura, hogy ebből az egészből egy YouTube-os karrier lett.
Ezt nem lehet megtanulni. És nem is választhatod ezt.
A kitartásom miatt lettem híres, ami nagyon fontos.
A készített videóim érdekelték az embereket.
Ha kijött egy új játék, megvettem, felvettem, ahogy játszom vele,
hogy az emberek is élvezhessék.
Otthon játszottam, néztem a youtubereket,
és egy nap úgy gondoltam: „Megpróbálom! Úgyis egész nap játszom.
Megmutatom, mit tudok!”
Mert sokan mondják azt, hogy a nehézségeim ellenére
jobb vagyok pár embernél, akik hátráltató tényező nélkül játszanak.
Csináltam egy videót a csatornámra, mert tudni akarták, hogy játszom.
Aztán népszerűvé váltam.
A szüleim nem értették, és azt kérdezték: „Mire való ez az egész?”
Mire én: „Nem tudom, apa. Jó móka. Egyszerűen élvezem csinálni.”
Te is elvagy a kertben. Én játszom, felveszem magam, aztán feltöltöm.
A legnagyobb hírességek nem színészek, nem médiaszemélyiségek.
Csak átlagos, internetező emberek.
Csak nézzünk pár youtubert, Instagram-influenszert!
Néhányan nagyobb befolyással bírnak, mint a legnagyobb sztárok.
Néhányan a hangjukkal kollektív tudatot hoznak létre másokban.
És a minket hallgató gyerekeknek nem kellenek tanárok,
nem kell megmondani nekik, mi a jó, és mi a rossz.
Úgy gondolom, hogy ha értékeket közvetítünk,
és ha megértjük az életet, a társasági életet,
akkor segítünk létrehozni a jövő társadalmát.
A technológia továbbra is formálni fogja a világunkat,
javítja az életminőségünket,
viszont új kihívásokat is görget elénk.
Egy soha nem látott forradalomban élünk,
ahol a kommunikáció és a kapcsolatok nemcsak új játékmódszereket nyújtanak,
de átalakítják azt, ahogy anno játszottunk.
A VR és AR lehetővé teszi a természetes interakciót a világgal.
Nem lesz szükség játékkonzolra, monitorra, vagy hordható dolgokra.
Csak ott lesz. Átlátszó lesz.
Nem is fogunk gondolni rá.
Kihasználja a számítógép képességeit,
hogy intelligensen megértse az őt körülvevő világot.
És van egyfajta határvonal az adatátvitel szempontjából,
amelyet az 5G átlép.
Valós időben élhetünk majd át VR-élményt,
kiterjesztett valóságot, HD-játékokat,
ami mindent határt átlép majd,
és ezáltal minden gyerek a világon összebarátkozhat valakivel,
köszönhetően a virtuális világnak, amiben majd élni fognak.
A történelem a szemünk előtt íródik, de egybe el is tűnik.
Amihez hozzászoktunk, az már nincs is többé,
mire dokumentáljuk és megszokjuk azt.
Mi lesz a jövőben? Nyomot fognak hagyni az emberiségen?
Vagy ez csak egy tiszavirág életű kultúra?
Ez mostanában jobban összefog minket,
amikor egy nagyon ellenséges környezetben élünk.
Ez igaz a közösségekre, a másokba fektetett hitünkre…
Játék közben ezeket elfelejtjük.
Érthető, ha valaki szkeptikusan vagy félve áll valami újhoz.
Az iparnak támogatnia kell,
de szükség van emellett a kormányok és szülők támogatására is.
Nagyon könnyű videójátékokat hibáztatni.
Tudnunk kell, hogy felelősek vagyunk a gyerekeinkért.
Ezt nem kerülhetjük el.
Az a lényeg, hogy ha valaki aggódik a gyerekéért,
az figyeljen oda, hogy azok mit csinálnak, legyünk érdeklődők és beszéljünk velük!
Ők alig várják, hogy beszéljenek arról, amit egyszerűen imádnak,
és ezután döntsünk.
A társadalomnak mindig gondja van egy új médiummal.
Okulhatnánk ebből.
Ha játékos vagy, játszol.
„Miért csinálod ezt? Menj ki a szabadba! Éld az életed!”
De sokaknak ez az élete.
A RENDEZŐ ÉS A STÁB EZT A FILMET
MICHAEL HOLYLAND ÉS ASIER LEAL EMLÉKÉNEK SZERETNÉ SZENTELNI
MERT SOSEM HAGYTÁTOK ABBA A JÁTÉKOT…
A feliratot fordította: Balla-Fábián Gerda