Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Siden 1970'erne har videospil været en del af vores måde at spille på.
Der spilles individuelt eller i grupper og med mental eller fysisk aktivitet.
For sjov, for at vinde eller lære,
og de udvikler sig stadig.
I dag står forældre og børn over for enorme udfordringer
i en verden, hvor internettet har ændret vores kommunikationsform
og forhold til hinanden.
En verden, hvor videospil ændrer den måde, vi spiller på.
Når man er uvidende om noget,
frygter man ofte, der skjuler sig noget farligt bag det.
Han er besat af altid at finde nye spil.
Et barn bør ikke læse i 12 timer om dagen
eller klatre i træer hele dagen.
De blev født ind i en Matrix-verden.
Børn skal have fritidsinteresser.
Problemet er, hvor meget er nok?
Vi kan ikke regulere noget, vi ikke forstår.
Sådan er verden nu.
De vil ikke vide, du er en pige.
Når du løber og sparker til en fodbold, føles det, som om du er der.
Hans eneste drøm
var at få succes i den her virtuelle verden.
Esport er esport, og spil er spil.
Samfundet har altid et problem med nye medier.
Hvorfor ikke lære af det?
Overgangen fra mekanisk og analog teknologi
til digital elektronik
har skabt en revolution, der ændrer vores måde at leve på
som aldrig før.
Det begyndte i 40'erne og 50'erne,
da forskerne udviklede de første computere.
Nogle af de computere kunne
spille spil som skak, dam eller OXO,
et kryds og bolle-spil udviklet af den britiske professor
Alexander Douglas.
I 1958 skabte William Higinbotham Tennis for Two.
Det blev spillet på et oscilloskop, en analog computer,
og det var en forløber for senere videospil som Pong.
Spacewar er et rumkrigsspil, der blev udviklet ved MIT i 1962.
Det anses som det første videospil,
fordi det kunne spilles på mange computerinstallationer.
Videospil blev kommercielt tilgængelige med spillet Pong,
først i spillehallerne, men senere på hjemmekonsoller.
Magnavox Odyssey var den første egentlige spillekonsol.
Familier, der lader fjernsynet bestemme,
er ofte underlagt dets udvalg af underholdning,
Men de, der vil bestemme over fjernsynet,
underholder sig med Odyssey,
fremtidens elektroniske spil.
Gradvist kom alle Pong-spillene og Atari,
og så begyndte computere at overtage.
Der var Commodore 64, Nintendo NES og Sega Master System i de tidlige 80'ere.
Det var en ægte revolution, fordi folk kunne spille derhjemme
i stedet for at gå i spillehaller.
Skiftet fra at spille alene eller lokalt gik hånd i hånd med teknologien.
I de tidlige SEGA-dage havde man en tilføjelse,
så du kunne koble dig til nettet og spille begrænset med andre.
Da vi skabte MUD, var det ikke et særlig altomfattende spilunivers,
fordi computerne ikke var til det.
I takt med teknologien vandt internettet indpas i hjemmet,
så PlayStation Network, Xbox Live og en masse computerspil
kunne forbindes til servere i venteværelser og lobbyer,
hvor alle var koblet på internettet,
så man kunne finde spillevenner.
Det var stort.
Du behøvede ikke at kende en person.
Du kunne endelig bare finde et spil og vente på en at spille med.
Med internettets ankomst og hurtige forbindelser derhjemme,
begyndte børn og unge mennesker
at bruge mere tid på at spille online.
Visse forældre har haft svært ved at omstille sig
og forstå deres børns behov og interesser.
Hvordan de leger, og hvad der gør dem glade.
Deres nye realitet.
Hvad fanden?
Udviklingen af online spil,
sammen med udviklingen af sociale medier,
har skabt en gamer-kultur.
Kombineret med mere overordnede trends som for eksempel fandom
og andre deltagende medier,
skaber folk deres eget indhold online,
hvilket bringer flere folk sammen.
Man kan se på YouTube og Twitch og lignende platforme,
hvordan man bruger videospil til at påvirke en verden,
som når langt ud over, hvad de forventer.
De yngre kommunikerer godt via videospil.
Jeg har elsket at spille, siden jeg var barn.
Det gav mig en chance for at tale om andre ting i mit liv
og komme i kontakt med folk på en anden måde
end gennem min vlogging-kanal.
Jeg spillede lejlighedsvist, men så stoppede jeg.
Jeg begyndte at koncentrere mig om at lave sjove videoer.
Jeg havde brug for en lidenskab, og noget som var helt nyt.
DER SENDES OVER 500.000 LIVESTREAMS PÅ INTERNETTET HVER DAG
DISSE NÅR UD TIL ET PUBLIKUM VERDEN OVER PÅ 15 MILLIONER
Du har tændt for varmen!
Det ved jeg godt, for fanden!
Hvorfor gjorde du det? Det er komplet åndssvagt!
Du godeste!
Helt ærligt! Så siger hun…
Du rammer gulvet!
Gud!
Jeg har bemærket, at når man afbryder unge i deres spil,
så bliver de aggressive.
Det er en reaktion, der ofte er utypisk for den person, du kender.
Der foregår ofte andet i børnenes liv,
så overdrevet spilleri er et symptom, ikke selve problemet.
Fuck!
Jeg mener, I er bare så…
Hvorfor?
Jeg smed min joystick fra mig.
En af knapperne, det var L1, havnede nede under bordet.
Og nu er min joystick ødelagt.
Et eller andet er gået i stykker indeni,
og når man ryster den sådan her, lyder det som en maraca.
Der er noget løst indeni.
Når jeg beder ham stoppe, siger han: "Nej, vent."
Men der kan nemt gå en time eller mere. Det er aldrig nok for ham.
Og bagefter bliver han gal og lukker sig inde på sit værelse.
Min mor ville ikke have, at jeg spillede alt for meget.
Hun forstod det ikke, for hun er ikke vokset op med det.
Det er ikke hendes generation.
Vi så ikke problemet i det.
Jeg var for ung til at se det, men mine forældre så det heller ikke.
Vi vidste ikke, at det kunne være skadeligt for mig.
Min far sagde "stop."
Men jeg måtte simpelthen bare spille.
Han er besat af at finde nye spil at spille.
Han må ikke spille på hverdage, fordi han skal læse.
Min mor siger, det er slemt.
Men hvis jeg ikke spiller i ugedagene, skal jeg spille i weekenden.
Det handler ikke om at lægge skylden på børnene eller forældrene.
Det handler om at forstå det miljø, børnene lever i.
Familielivet har ændret sig meget
på grund af teknologi og den måde, hvorpå børn underholder sig selv.
Forældre bliver bekymrede, fordi de hele tiden
får at vide, at det kan være farligt, hvis børn spiller for meget,
og at det kan påvirke deres sociale liv eller deres liv derhjemme.
Der kan være et element af moralsk panik over det.
I et historisk perspektiv opstod der panik,
dengang unge piger læste romaner i 1700- og 1800-tallet.
Man mente ikke, det var godt for dem.
Men der er en vigtig forskel med spil, og det er det interaktive.
Når du læser eller hører radio, er det ensrettet.
Her kommunikerer de,
og det kan føre til en følelse af ubehag hos deres forældre.
De ved ikke, hvad deres barn eller teenager ser,
og hvem de taler med eller møder online.
Og den bekymring er ægte.
Hvordan beskytter dine forældre dig?
Min mor siger: "Løb ikke med en saks."
De holder mig væk fra edderkopper.
Hun ser altid under sengen.
Jeg har knæpuder, albuepuder og en hjelm.
Der findes ikke en vampyr, der stjæler dit tøj.
Min mor giver mig sikkerhedssele på.
"Før du går over vejen, skal du holde mig i hånden."
Man kan blive ramt af en bil.
Det gør ondt.
Jeg skal bruge tandbeskytter i hockey,
fordi mine tænder er meget vigtige.
Jeg skal holde deres hånd, når vi står i kø,
fordi folk kan tage mig.
Farlig fremmed!
Hvordan beskytter de dig på nettet?
Ved det ikke.
Vi vil uddanne forældre
og professionelle såvel som industrien
for at forbedre børns sikkerhed online.
De kan støde på upassende indhold.
Det kan være for voksent, og der er en risiko for digital mobning.
Børn kommunikerer tit med hinanden online,
og de kan blive udelukket fra forskellige gruppechats.
De ser måske negative ting om dem selv online
eller oplever krænkende sprog.
Når man undersøger mobning,
indsamles der mange data gennem spørgeskemaer.
Det sker ikke sideløbende med oplevelsen, og det er et problem.
Ansvarlighed er et problem.
Er den hos forældrene eller internetudbyderen?
Er det app-udvikleren? Hvem er ansvarlig?
Du kan ikke bede dem om at slukke mobilen og koble fra,
for så er de afskåret fra at kommunikere.
Børn er vokset op med at spille på deres mors mobiltelefon
eller på en PlayStation, hvor de er online hele tiden.
De blev født ind i en Matrix-verden, hvor alt er forbundet.
Det er sådan, livet er for dem.
Det er en digital version af at spille bold i haven,
og der er altid en legekammerat.
LONDON, ENGLAND
Gør dig klar
til noget, du aldrig har set før.
En helt unik oplevelse.
Træd ind i en ny verden af spil.
Spil-partybussen!
Vi kører ud til folks hjem og organiserer en fest.
Der er virtual reality.
Vi kan arrangere Just Dance,
hvor det er den bedste person, der danser og laver bevægelser.
Du kan lave Pop Star og synge ind i en mikrofon.
Man kan spille en lang række videospil.
Det spænder fra Xbox til PlayStation.
Det er sprængfyldt med fest og sjov.
Jeg kan lide Minecraft og FIFA.
Fortnite…
Ghost Recon.
Mario Kart, FIFA, Clash Royale.
Det er anderledes, for det er en bus.
Der er en god stemning,
fordi alle sidder ved siden af hinanden og spiller videospil.
Min mor vil ikke altid have, jeg spiller så længe.
Børnene er så glade, og det er kun i et par timer.
Det er ikke hele dagen.
De kan dyrke sport bagefter, og vi kan grille.
Så det passer godt ind i en dag og er en god oplevelse
til en fødselsdag.
Da vi bookede, spurgte jeg, om det var singleplayer,
men det er helt interaktivt.
Mens de spiller, taler de om, hvad der foregår.
Derhjemme laver forældrene tit andre ting eller er på arbejde.
Du spiller videospil, og alle laver noget hver for sig.
Men til en spilfest,
kan de interagere, og når de kommer hjem,
i stedet for at være hver for sig,
kan de måske være i samme rum og tale med hinanden.
Hvis alle er involveret og hygger sig,
er min mission en succes.
Når vi er færdige, pakker vi sammen, jeg siger "hej", og vi kører videre.
I dag har kun lidt over halvdelen af verdens befolkning
adgang til internettet.
Det gør det svært for online spil
at nå ud til landdistrikter og fjerntliggende områder.
EL HIERRO ER EN LILLE VULKANSK Ø I ATLANTERHAVET
UD FOR AFRIKAS KYST
Jeg har overtaget jorden fra min bedstefar.
Marken ligger på en stejl skråning med en hældning på 70%.
Jeg har arvet en lidenskab for vin, og vi forsøger at fortsætte traditionen.
I 2011 GIK DEN UNDERSØISKE VULKAN TAGORO I UDBRUD TÆT PÅ ØEN
Der er stadig aktivitet på øen.
Vi har en undersøisk vulkan.
Folk blev bange, og turisterne holdt op med at komme.
Mange firmaer gik konkurs.
Da Cristian blev født, var det midt i computerboomet.
Der var spillekonsoller såsom Nintendo 64 og Game Boy,
som alle børnene ønskede sig.
Da han var lille, og hans bror spillede Mario,
Cristian var kun to år,
så pegede han på tv'et og sagde "Mario."
Jeg har aldrig haft en computer, men jeg har altid elsket mobilspil.
Før Clash Royale spillede jeg mange spil.
Jeg havde endda emulatorer til Nintendo 64 på mobiltelefonen.
På en ø, der ligger så afsides,
har vi altid haft problemer med dækningen.
Så han prøvede konstant at finde et sted, hvor forbindelsen var god.
Da jeg startede, var det en kamp.
Nogle gange gik internettet ned, så jeg ikke kunne spille.
Som forældre bekymrede vi os selvfølgelig,
fordi han spillede i timevis på telefonen.
Når min far kom ind til mig og sagde, at vi skulle spise,
bad jeg ham om at vente lidt, men han sagde: "Nej, lige nu!"
Jeg forklarede, at jeg spillede online, men det forstod de ikke noget om.
Man kan ikke stoppe det, fordi man spiller mod nogen i realtid.
De konfiskerede ofte min telefon.
Jeg skulle bestå mine eksaminer for at få den igen.
Da han blev ældre, blev det endnu sværere for os
at få ham til at udlevere sin Game Boy
eller slukke for den.
Han blev bare ved og ved.
En dag, hvor vi sad og spiste aftensmad, sagde han:
"Mor og far, jeg har noget at fortælle.
Jeg spiller et spil, og jeg kan komme på et hold."
Det virkede lidt uforståeligt for os.
Han forklarede os, at han både ville få løn og sygesikring.
Så modtog han en trøje og en telefon, og vi begyndte at tro på det.
Efter at have spillet for to klubber i Spanien fortalte han,
at han måske skulle til Los Angeles.
MED HOLDET TEAM LIQUID DELTOG CRISTIAN I VM I CLASH ROYALE
Vi spillede semifinale,
og min far fortalte, at alle i min landsby støttede mig.
Visse folk her forstår ikke spillet,
men de er der for ham.
Vi hepper også på et fodboldhold uden at kende personerne.
Men vi forstår, at der er mål, når bolden går ind i nettet.
Vi ved ikke, hvad Cristian foretager sig,
men når han løfter hænderne, fordi han har vundet,
så jubler vi.
Kanariooo gør det!
Seks kampe i træk til Team Liquid!
2v2!
Han er blevet professionel, og han lever af det i dag.
Jeg tror, han laver det, han kan lide, hvilket er det vigtigste.
Han har et arbejde, og det gør ham glad.
Han bliver belønnet åndeligt og økonomisk. Det er det hele.
Når folk ser ham i nyhederne,
tænker de, de burde have ladet deres børn spille.
De siger: "Jeg bad mine om ikke at spille."
Det er bare en ekstra mulighed for dem.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle, men nu har jeg fået den her chance,
og det er noget, jeg kan lide,
så jeg bliver måske ved.
Vi lever i et boligkvarter,
hvor der er mange lavtuddannede og en høj fattigdom.
Men folk her har et ufattelig stort potentiale.
Vi kan skabe projekter, der får folk til at føle,
at vores kvarter ikke er et sted, hvor der kun sker dårlige ting.
MAJORAS PROJEKT HANDLEDE OM AT FÅ UNGE MENNESKER IND I SOFTWAREINDUSTRIEN
Vi lavede mange turneringer
for at etablere en kontakt til talenterne i vores kvarter.
Vi kunne ikke gå direkte til folk og sige:
"Vi har et tech-job til dig."
For selvom folk havde evnen til det,
var de så demoraliserede, at de ikke kunne tro på sig selv.
Så de her spilleturneringer
var en god måde at møde vores naboer på
og rekruttere talenter,
men vi kunne også opbygge et fællesskab.
DEN 17. JULI 2014
Jeg passer mig selv. Lad mig være.
Jeg har sagt det. Lad mig være!
-Vent lidt. -Rør mig ikke.
Rør mig ikke.
For fanden.
Jeg kan ikke få vejret.
ERIC GARNER DØDE 2 TIMER SENERE
Det hele var tragisk. Det var bare endnu et eksempel
på det groveste tilfælde af magtmisbrug,
begået af politiet mod den sorte befolkning.
Det var dybt ulovligt og ville ikke bare blæse over som andre sager.
Men den betjent, der var ansvarlig, blev ikke dømt.
Og jeg tror, at alle borgere, især i New York,
blev oprørte på alle måder.
Vores gader! Hvis gader?
Jeg kan ikke få vejret!
Vi var bange for, der ville komme voldelige optøjer
mellem politiet og borgerne.
Så vi overvejede, hvad vi kunne gøre for at samle folk.
Vi besluttede derfor at organisere en Call of Duty-turnering.
Det lokale politi var villigt til at deltage i den.
De ville gribe chancen for at vise folk,
at man kan tale sammen og spille sammen.
Men vi anede ikke, hvad der kunne ske.
Betjentene spillede med mange unge, sorte og latinamerikanere.
Det var bare dem, der hang ud sammen.
Spil er ikke nær så farlige,
som så mange tror, at de er,
og de kan bruges til at skabe noget godt.
Der var færre gadeoptøjer og mindre politivold
efter Eric Garner-retssagen.
Og det var en meget billig løsning for at bevare freden.*
Vi må stoppe forherligelsen af vold i samfundet.
Dette inkluderer de voldsomme og brutale videospil,
som nu er almindelige.
Det er for let i dag for utilpassede unge
at omgive sig med en kultur, der fejrer vold.
Der er en tendens, som regel i medierne og blandt politikere,
til straks at knytte en voldelig handling til brug af videospil,
Men man overser ofte fattigdom, psykiske problemer
og social udstødelse.
Når man ikke vokser op med spil,
kan man meget nemt få den tro,
at voldelige spil gør folk aggressive.
Vi ser tit unge spille meget voldelige videospil.
Derfor ser mange en årsagssammenhæng.
Men det bekræfter vores data ikke.
Når man ser på computerspil og vold,
sker der det, at én teori gerne vil bevise,
at folk, der spiller disse spil, bliver voldelige.
En anden teori siger, at voldelige folk spiller disse spil.
Men bliver jeg romantisk af at læse en romantisk roman,
eller læser jeg den roman, fordi jeg er romantisk?
Hvad er rigtigt?
Længdesnitsundersøgelserne bekræfter, at det er det sidstnævnte.
I de undersøgelser studerer vi folk over en længere tidsperiode,
og der kan vi bekræfte, de ikke er mere voldelige.
De, der er voldelige, er de, der var voldelige fra starten.
Det betyder ikke, at spil ikke kan føre til vold.
Det kan de.
Tv-nyheder kan også forårsage vold.
Film kan også forårsage vold,
og politik kan forårsage vold.
Mange ting kan forårsage vold, heriblandt spil.
Men de gør det ikke så godt.
Folk, der er bekymrede for computerspil,
men ikke har spillet, vil dø af alderdom.
Det betyder, at alle, der er i live, har spillet computerspil.
De ved, det ikke har gjort dem eller deres venner voldelige.
Det er vrøvl.
Jeg kan ikke stoppe ham. Han er oppe hele natten.
Udholdenhed.
Undervurder det ikke.
SPILLET ER SLUT NYT SPIL
Troskab!
Kom nu!
Det var på tide!
DIN HÆR HAR BRUG FOR DIG
Den britiske hær målretter spillere med en hvervekampagne,
der antyder, at de har de rette færdigheder.
Hæren vil vise, den kan se potentiale,
ud over klichéerne omkring millennials og generation z.
Underholdningsbranchen og spilleindustrien
har mange forskellige karriereåbninger.
Videospil er kultur.
Det er også en industri, der hyrer folk fra andre kulturområder.
Det er folk fra filmverdenen, musikverdenen og litteraturverdenen.
At producere spil er en helt anden type aktivitet
end bare at være god til at spille.
Men hvis du ved meget om spil,
så kan det gavne dig som spildesigner.
Men som spiludvikler skal man enten være en rigtig god programmør, ingeniør
eller en rigtig god kunstner
eller en rigtig god musiker, for eksempel.
Johnny fik en tale- og sprogforstyrrelse,
da han var fire år.
Han kæmpede i skolen.
Han følte sig anderledes end alle andre,
og han kunne ikke følge med.
Jeg havde væske i mellemøret, så jeg kunne ikke høre, som jeg gør nu.
Han hørte, som om han var under vand.
Så alt var utydeligt.
Han blev lidt udstødt af andre børn og blev også tit mobbet.
Så livet var ikke let for Johnny.
JOHNNY FIK EN ØREOPERATION
Da han vågnede fra sin operation, var det som en helt ny verden for ham.
Da han opdagede, at han kunne høre…
Jeg kan huske hans udtryk.
Det var, som om han var vågnet i en helt anden verden.
Han kunne lide at lege med vennerne, men også at trække sig tilbage,
og det var der, spillene kom ind.
Han spillede en masse videospil.
Mario kom ud.
Det var et helt enkelt spil med en lille italiensk fyr,
der hoppede op og ned og ramte væggene.
Musikken var utrolig.
Den var ret MIDI og retro-agtig,
men den havde en hypnotisk effekt på dig.
Han var altid tiltrukket af de spil, der havde en musikalsk baggrund.
Da han var ni, fik han et trommesæt.
Jeg voksede op med Star Wars,
og jeg kan huske Luke Skywalkers temamelodi.
Når man hører den, er man helt paf,
og når jeg spillede, følte jeg mig forbundet med musikken.
Min karakter kunne udvikle sig.
Det var noget, der ændrede mit liv.
Det var det, jeg ville.
Jeg ville skrive den musik, der fortæller historien.
At skrive musik til spil åbende muligheden for at komme ind i filmbranchen.
Der er ikke nogen stor forskel på film, tv og spil.
Det handler i bund og grund om at skabe historiens lydbillede.
Når man har idéen og konceptet bag musikken,
så samarbejder man med udviklerne
og bygger musikken op hen ad vejen.
Man spiller, fordi man vil flygte fra den virkelige verden
og være en del af et eventyr.
Og musikken hjælper dig med det.
Det meste af det har han gjort alene.
Han kan alting, når han har besluttet sig.
Jeg er så stolt af ham, og jeg elsker ham.
Min far købte vist nok en PlayStation.
Det var FIFA 98.
Jeg spillede selv fodbold og havde nået et niveau, hvor jeg havde muligheden
for at blive professionel, men jeg fik en alvorlig ankelskade,
og så begyndte jeg at spille meget mere.
Jeg spillede i Las Palmas, men måtte give op efter en knæskade,
og så blev min flugtvej FIFA på konsol.
Jeg fik en skade på ledbånd og menisk og måtte give op.
Min far drømte om Ajax, men nu spiller jeg for Fortuna Sittard.
Han sagde: "Hvis du tror på det,
og hvis du vil forfølge din drøm, så gør det."
O2 ARENA, LONDON, ENGLAND
FIFA eWorld Cup afholdes hvert år og bliver stadig større
med over 20 millioner spillere i verden,
der prøver at komme i finalen,
og et seertal på mere end 47 millioner.
Der bliver også afholdt digitale kampe
parallelt med de rigtige
i de øverste fodboldligaer og på landsholdsplan.
Vi var i Norge og Sverige for at spille med det spanske landshold.
De spillede fodbold, mens vi spillede esport.
Det var rørende og imponerende at se fodbold og spil nærme sig hinanden.
Den unge generation elsker fodbold, men de er helt vilde med videospil.
Mange, der spiller League of Legends, kan ikke lide fodbold.
De kan ikke acceptere, at en kamp på 90 minutter kan ende uafgjort.
På 30 minutter i League of Legends kan de dræbe drager,
kæmpe mod mytiske monstre og udslette andre spillere.
Der sker altid noget.
Den store udfordring for klubber og ligaer
er at alliere sig med spil.
De følger ikke forskellige veje.
I spildesign er der to tendenser.
Der er free-to-play,
som er de spil, man spiller gratis, og hvor man kan købe småting.
Så er der afarten af den model, der kaldes pay-to-win,
hvor du skal betale for at blive bedre.
FIFA fungerer med pay-to-win.
Du betaler ikke for at vinde, men for at konkurrere.
I spillet er der konvolutter med kort,
og du skal bruge rigtige penge til at åbne dem.
Kun hvis du er heldig, får du nogle gode spillere.
Idéen om penge i spil har været et problem i årevis,
og det er kun blevet værre
på grund af de såkaldte loot boxes.
De beskrives som overraskelser, men det er forskønnende,
for du køber uden at vide, hvad du får.
Det er en kasse, der er inde i spillet,
og du betaler i håb om at få det bedste.
Det kan være nye skins eller våben.
Du betaler og ser kassen rotere rundt.
Det minder om en spilleautomat.
Til sidst kommer der noget ud, som enten er godt eller skidt.
Hvis du ikke får det, du vil have, så forsøger du igen og igen.
Der er folk, der har brugt en formue på at få det, de vil have.
Der er spil for børn op til 12 år af den type.
Men jeg mener, at spil, der bruger de her loot boxes,
automatisk kun bør være for unge over 18.
Desuden burde de ikke betale afgifter som videospil, men som hasardspil.
De her firmaer skal jo tjene penge.
Men der er andre måder at gøre det på
end at friste folk til at spille med psykologiske virkemidler.
Det vil sige udnytte misbrug eller tvang
eller lignende.
Folk vil spille, fordi det er sjovt.
Industrien burde virkelig indse, hvad der foregår.
Firmaerne skal selvfølgelig tjene penge,
og de underholder selvfølgelig millioner af børn og unge mennesker.
Men vi kan ikke lukke øjnene for bagsiden af medaljen,
og det er alvorligt.
Det handler om tusindvis af unge, der ikke lever et normalt liv.
"YES WE CAN YOUTH CLINICS" I HOLLAND
BEHANDLER UNGE MED SPILAFHÆNGIGHED
Jeg følte mig hele tiden isoleret fra min familie og mine venner.
Spil gav mig en flugt og en lettelse.
Jeg fik en glæde, jeg ikke kunne få noget andet sted.
Du begynder at…
VINIS FAR LONDON, ENGLAND
Du begynder at indse, at han gemmer sig bag spillet.
Jeg nægtede at komme ud af mit værelse.
Jeg var bange for mennesker og turde ikke knytte mig til nogen.
Man begynder at forstå…
…alvoren ved problemet, når man mister enhver dialog.
Når man ikke kan interagere længere.
Jeg lukkede øjnene.
Jeg forklarede det bare med min angst og depression.
Jeg talte med min far om det, og han spurgte: "Hvad sker der?"
Jeg sagde: "Det ved jeg ikke,
men jeg kan ikke styre det længere.
Der er noget, der stopper mig, og jeg føler mig hjælpeløs."
Første skridt er at erkende problemet,
og at man ikke kan løse det selv.
De fleste unge er klar over problemet,
men den løsning, de har fundet, er ikke den rigtige.
Det kan være at tage kokain eller at drikke alkohol
eller måske at begå selvskade.
De isolerer sig og spiller derfor endnu mere,
op til 15-18 timer om dagen.
Spiladfærd bliver til en lidelse,
når man ikke kan styre sit spilforbrug.
Personens interne kontroller er svage.
Der er desuden en øget risiko for at personens spilaktivitet
overtager alle andre aktiviteter.
Du går ikke i skole mere, og du holder op med at dyrke sport.
Du taler ikke med din familie eller venner mere.
Det vil overtage dit liv.
I stedet for at spørge "hvor meget?", burde man spørge "hvorfor?"
Hvorfor spiller du videospil?
Det egentlige spørgsmål er:
Spiller du, fordi du har lyst til det?
Er det et valg?
Eller spiller du faktisk mest, fordi du føler, du er nødt til det?
En følelse af tvang og besættelse.
Først troede jeg kun, jeg var deprimeret.
Jeg var meget angst.
Men senere fandt jeg ud af, at jeg var misbruger.
VI HAR TILLID, VI ER LIGE, VI ROSER…
Når de føler sig sikre og trygge nok
til at tale om de virkelige problemer…
Deres traumer, deres angst og deres depression,
så konfronterer vi dem for at sikre en adfærdsforandring.
Jeg sprang ud. Ikke flere spil.
Jeg bad mine forældre om at fjerne min computer og mine konsoller.
Han fulgte vores råd.
Det afhænger meget af din vilje og beslutsomhed,
og han har været meget beslutsom.
Hvis teenagere eller unge voksne finder den rette balance…
Hvis de træner 50, 60, 70 timer om ugen
og deltager i næste turnering, så de kan tjene mange penge
eller blive bedre…
Hvad er forskellen på det og en professionel fodboldspiller?
Vi har aldrig haft en ung her, som også var en esport-spiller.
Dem ser vi ikke.
Fordi de bliver fulgt af en træner
og har måske endda forældre, der støtter dem og hjælper dem.
Det er de andre. De, som er isoleret.
Det er dem, man ikke hører eller ser, men som altid er online.
Faren er, når man ikke ved, hvad barnet laver.
Når man ikke ved, hvad de spiller, eller hvor mange timer de spiller.
Der er mange misforståelser omkring spil i familierne.
Mange forældre ved ikke rigtigt, hvordan de skal opdrage deres børn.
Hvordan man lærer dem at håndtere spil i deres liv og derhjemme.
Det er ikke blevet endegyldigt bevist, at brug af videospil eller tablets
kan være negativt for udviklingen af et barn eller et barns hjerne.
Tilegnelsen af en ny evne kan selvfølgelig være berigende.
Men problemet er tidsgrænsen.
Hvor meget tid bruger barnet på en tablet eller et spil?
Det er det, der skal begrænses.
For hvis de spiller for meget,
laver de ikke andre ting, der er vigtige for deres udvikling.
Det gælder at lege med andre børn, interagere med objekter og dyrke sport.
Som forælder er det dit ansvar at sikre,
at dit barns liv er i balance.
Et barn skal ikke læse bøger i 12 timer om dagen
eller klatre i træer hele dagen.
Problemet er at sidde stille.
Det er ikke kun det ikke at dyrke sport, men når vi sidder ned,
hvad end vi spiller videospil eller ser en serie,
eller om vi sidder ned i mange timer og arbejder,
så påvirker det vores helbred negativt.
På et tidspunkt var jeg meget langt nede.
Det var utrolig svært for mig at nyde livet rent generelt,
og jeg havde problemer derhjemme og nogle personlige problemer.
Det nåede til et punkt, hvor…
Jeg fik konstateret en svær depression,
og det var svært for mig at komme ud af sengen om morgenen.
Jeg havde også selvmordstanker.
Jeg havde store problemer.
Jeg ville ikke være her nu, hvis det ikke var for videospil
og de folk, jeg mødte gennem dem.
Jeg mødte ham, da han var meget ung.
Han var nok omkring 15 eller 16.
Men han smilede hele tiden.
Han var altid ude efter sjov og ballade.
Han elsker bare at spille.
Det er ligesom en del af ham, og man kan se det, når han spiller.
Hvor glad han er.
I New York, i det her kvarter,
havde de ikke en computer.
Der var hverken computere eller videoudlejningsbutikker.
Så han fandt et sted i New Jersey og…
GEORGES FAR
Jeg tænkte, at eftersom han dyrkede sport,
ville det være godt for ham at deltage i nogle turneringer
for at booste hans selvværd.
En gang om ugen kørte jeg ham derover om fredagen.
Og så begyndte han
på sin første turnering.
Hans første live-turnering.
Han var ret tilbagetrukket og stille,
men jo mere han rejste, jo mere kom han til udtryk.
Han begyndte at tro mere på sig selv,
og jeg pressede ham hele tiden,
for han er en fremragende spiller og person.
Det er næsten en slags reservefamilie.
Hun spørger altid til mig
og hjælper mig meget.
Og jeg tror, vi altid vil være i kontakt med hinanden.
Siden jeg var barn, har jeg altid spillet racerspil.
Det var mit yndlingsspil, og det har min far ansvaret for.
Jeg begyndte at køre gokart og drømte om at være med i Formel 1.
Min bror kom videre til Formel-løbene, mens jeg blev ved med gokart,
og jeg fik aldrig en chance.
PROFESSIONEL RACERKØRER MADRID, SPANIEN
For mig var videospil ligesom en slags simulator.
Jeg følte mig som en rigtig racerkører.
Men mit liv ændrede sig med Gran Turismo 5 Prologue.
I 2008 fik jeg endelig muligheden for at kvalificere mig…
…til løbet Dubai 24H.
Det var i en rigtig bil.
Det var der, alting begyndte for mig.
Jeg lå under for det pres at bevise, at jeg var den racerkører,
som havde slået 25.000 mennesker og skulle leve op til det.
Pludselig repræsenterede jeg alle dem, der havde kæmpet for en drøm
om at blive professionelle.
Og der stod jeg
med min buksedragt, min hjelm og 30 eller 40 biler omkring mig.
Jeg skulle bevise noget.
Overgangen fra at køre i en simulator på en skærm eller på fjernsynet
til at sidde i en racerbil med virkelige konkurrenter
er et stort spring.
Der opstår situationer i en rigtig bil, som man ikke kan opleve i en simulator.
Du kan sætte dit liv på spil.
Hvis du kører galt i en simualtor, kan du bare trykke på genstart,
få en ny bil og starte forfra uskadt.
Min drøm blev opfyldt, men det var ikke nok.
24 TIMERS LE MANS, FRANKRIG
Tom Kristensen, der har rekorden over de fleste sejre i Le Mans,
kom hen til mig under mit første løb og spurgte:
"Lucas, er det dig, der har en baggrund i videospil?"
Han spurgte, om det passede, og jeg sagde: "Ja."
Jeg var lamslået, for jeg var kun 23 år,
og så kom selveste Tom Kristensen over og talte med mig.
SOM KØRER FOR NISSAN
KOM LUCAS PÅ PODIET TO GANGE I 24 TIMERS LE MANS
Det er fantastisk.
Det er mit livs bedste dag.
Min familie kunne ikke fatte det,
men det var frem for alt min far, som var rørt over at se mig der.
Det var alle.
Det er utroligt, at man ved at spille et videospil i tre år
pludselig kan deltage i verdens mest prestigefyldte løb.
Mange af mine venner i gokarting gik helt amok, for 20 år senere
er jeg blevet racerkører takket være et videospil,
mens de blev ved med at dyrke gokart.
Jeg deltager i virkelige Formel-løb,
og jeg skød genvej med Gran Turismo.
Jeg tror, at der er sket et vendepunkt med de her simulatorer,
og nu ser man mange unge forfølge deres drømme gennem det.
MADRID, SPANIEN
YAGO VAR SEKS MÅNEDER,
DA HAN FIK KONSTATERET EN SJÆLDEN OG AGGRESSIV FORM FOR KRÆFT
Først troede vi, at de havde taget fejl.
Så indledte de en behandling, men han fik det ikke bedre.
Tværtimod, sygdommen udviklede sig.
Det satte sig i knoglerne, i knoglemarven og i tarmene.
Til sidst sagde de, at de ikke vidste, hvad de skulle gøre.
Jeg fandt ud af, at på børnehospitalet i Boston
udførte en læge kliniske forsøg.
Sygdommen kom under kontrol, men hans immunsystem var ødelagt.
Det medførte et andet handicap.
Yago var totalt isoleret, fordi han ikke kunne forsvare sig
over for noget virus.
Derfor lå han i et værelse på fire kvadratmeter i sengen.
Som mor måtte jeg stimulere mit barn,
fordi jeg vidste, han ikke kunne sove 24 timer i døgnet.
Direktøren for Juegaterapia sagde:
"Hvorfor giver vi ikke Yago en konsol, så han har noget at lege med?
Lad os stimulere ham gennem spil,
hukommelsespil, puslespil og spil med dyr.
Yago har brug for at udvikle sin hjerne."
Du er kreativ, når du beslutter, hvad der skal ske i dit spil.
Hvor du vil hen, hvilket niveau du vil opnå
og skabe din avatar.
Det er et eventyr i en verden med masser af træer
og miner allevegne, som man kan bruge.
Men det regnede lidt, og min kanin druknede.
Sygeplejerskerne talte om, hvor radikalt han havde ændret sig
takket være de videospil.
Han var så underholdt, at han glemte, han var sengeliggende.
FIRE ÅR EFTER AT YAGO BLEV FØDT, TRÅDTE HAN UDENFOR FOR FØRSTE GANG
Han gik tre skridt væk fra døren.
Pludselig stoppede han, og jeg bad ham om at gå videre.
Han var helt stille, og jeg sagde: "Gå nu videre."
Han sagde: "Mor, se der, jeg har også en skygge."
Jeg fortalte ham, at det har vi alle.
Han sagde: "Ikke mig."
Så indså jeg, at med kunstigt lys kaster du ikke nogen skygge.
Og da han lå på hospitalet, troede han, at alle havde en skygge undtagen ham.
Yago havde set insekter på tabletten,
og pludselig ser han en flue.
Han begyndte at skrige så højt, at han skræmte mig.
Jeg måtte tage ham op, og han holdt for sit ansigt.
Jeg sagde, det var et insekt, og han sagde: "Den flyver meget hurtigt!"
Yago er vokset op i en voksen verden af læger og sygeplejersker,
men via videospil har han haft kontakt med sine brødre,
sin familie og sine venner og set den verden,
som han kun kunne se gennem et vindue før.
Det skyldes den konsol og den tablet,
som Juegaterapia gav os i det værste øjeblik i vores liv.
EFTER NÆSTEN FEM ÅR PÅ HOSPITALET
ER YAGO NU KOMMET HJEM IGEN
Vi indså, at vi skulle humanisere værelserne,
hvor de tilbringer så mange timer
og måske måneder indenfor uden at komme ud.
Når lægerne giver dem lov, så kommer de ind og er forbløffede.
De glemmer, de er på hospitalet.
Vi fandt på Baby Pelones, som er et velgørenhedsprojekt,
støttet af David Bisbal, Ricky Martin, Shakira, Alejandro Sanz, Richard Gere.
Vi har indført det på hospitalerne.
I SVERIGE HAR EN GRUPPE AF PENSIONISTER OPRETTET
DET FØRSTE ESPORT SENNIORHOLD I VERDEN
Er I klar? Så lad os fyre den af, venner!
Se lige her.
Hvad gør Windy? Hun kommer.
Modstanderen vinder.
Og CT vinder!
Kan Rock gøre det? En mod tre.
Tredive sekunder igen.
Rock viser sig, og Teenslayer skyder ham ned.
Det smukke ved spil er, at de giver os en chance
for at lære noget om hinanden og om os selv.
Man bygger fællesskaber med folk, man stoler på,
og som man lærer af
alt efter, hvem man spiller med.
Jeg voksede op i et meget fattigt samfund.
Det var homofobisk, transfobisk, og der var ofte racisme over for sorte.
Der var alle mulige former for racisme,
og videospil var et sikkert sted for mig.
Der er ingen sorte i branchen Hvor er de?
Penge er utrolig vigtige, fordi det tager tid at udvikle et spil.
Og jeg tror kun, det er et mindretal,
der forhindrer sorte og farvede og alle mulige andre fra at lave spil.
Oftest ser man ikke de underrepræsenterede ansigter.
Jo højere op man kommer, jo hvidere og jo mere mandsdomineret bliver det.
På mange af de risikodrevne platforme, såsom i esport,
vil der være mange mennesker, der spiller på en begrænset skala.
Men folk, der spiller i toppen, er meget ofte hvide mænd,
og det er, fordi de kan løbe en stor risiko.
Det er din boostede egirl.
"MY GAME MY NAME"-KAMPAGNE, 2018
Piger er elendige. Bliv i køkkenet.
Vi har tabt. Det er en pige.
My Game My Name er et projekt, der opfordrer kvinder
til at bruge rigtige øgenavne og ikke skamme sig eller være bange
for at bruge sit eget øgenavn.
Jeg har fået mange kommentarer,
og jeg har en relativt tyk hud.
Men nogle gange når det ind til dig,
når man er i dårligt humør.
Det kan være hårdt, for når folk finder ud af, at du er en kvinde,
selvom du bruger et kønsneutralt øgenavn,
eller du undgår voicechatten med vilje…
Hvis de finder ud af det,
vil de pludselig sige noget stødende, fordi du er en kvinde.
Racisme, sexisme, homofobi
eller upassende opførsel
har altid været der.
Det er ikke værre,
for nu er vi i en digital tid, ikke?
Alle har deres eget kamera
og deres forbindelse til verden her.
46% AF SPILLERE ER KVINDER
MEN KUN 5% SPILLER PÅ ET PROFESSIONELT NIVEAU
Nogle mennesker tror, at alle kvindeturneringer
er dumme i esport,
fordi der ikke bør være forskelle på mænd og kvinder.
Men de er et fantastisk springbræt til at bygge en større spillerbase
for flere piger og kvinder på scenen.
Ligaerne er blandede.
Problemet er, indtil videre,
at kvinder ikke spiller så godt som mænd på professionelt niveau.
Vores hovedmål er at have blandede hold.
Ikke kun kvinder.
Det udvikler sig.
Det virker måske langsomt, men det går hurtigt.
Hvert år er der flere professionelle muligheder for piger.
Jeg har kæmpet for at være sikker på, jeg ikke blev valgt, fordi jeg var pige.
Jeg er ikke et reklameprodukt.
Jeg vil kun behandles efter mit niveau.
Vi ser måske forskellige ud
og gør måske tingene forskelligt,
Men der er ingen forskel på os.
Vi kan alle gøre de samme ting. Vi kan vokse og få succes.
Vi må ændre den indstilling.
Inklusivitet, accept og tro.
Det er de ting, som vi kæmper for, og som vi ønsker.
Det tager tid.
WALTON-ON-THAMES, ENGLAND
Vi bor på en lille flodø på Themsen.
Min mand havde en båd.
Vi prøvede at finde et hus med en fortøjningsplads.
Benjy har altid elsket sport.
Han var især vild med cricket og bowling.
Han begyndte faktisk at bowle på sin toårs fødselsdag.
Og han deltog i sin første turnering, da han var tre år.
Han var et naturtalent.
Han udviklede Osgood-Schlatter,
så han havde mange smerter, når han gik.
Efter at have spillet rugby eller andre sportsaktiviteter,
ville han bogstavelig talt…
Han lignede en 70-årig bagefter, når han gik.
Lægen anbefalede, at han tog en pause fra sport,
og så skete det helt naturligt, at computerspillene tog over.
Han har aldrig rigtig genoptaget sporten.
Jeg har villet være professionel gamer, lige siden jeg var ti.
Jeg har altid set YouTube-videoer
af de professionelle.
Og det har givet mig en vis…
Jeg har altid drømt om at være
på niveau med de mennesker, som jeg ser op til.
Som forælder
prøvede jeg altid at få ham væk fra computeren.
Det er en evig kamp, ikke?
Han skal i skole næste dag, og der er prøver.
Man prøver at skabe balance mellem lektierne,
andre aktiviteter og så videospillene.
Men som forælder vidste jeg ikke, at der eksisterede en industri,
han kunne blive en del af.
Det var først, da han deltog i en turnering ved navn Montana Black.
Jeg kan huske, det var søndag aften.
Jeg var allerede i seng,
og han kom ind til mig og fortalte, at han havde vundet 10.000 dollars.
Jeg sagde: "Virkelig? Er du sikker?"
Han sagde: "Ja, vi vandt."
Jeg svarede: "Mener du det?"
Og så gik det meget hurtigt.
Vi dannede et aktieselskab og forsøgte at åbne en bankkonto.
Men svaret fra dem var,
at de betragtede det som hasardspil
i modsætning til konkurrencesport.
Så sagde jeg til dem:
"Hvis han for eksempel havde været tennisspiller
og vundet til Wimbledon,
ville I så ikke acceptere pengene på den konto?"
FORTNITE WORLD CUP-FINALEN
VM i Fortnite var et stort øjeblik i esport.
Det var en øjenåbner for mange, der ikke selv spiller.
De vidste ikke, hvad esport var.
Pludselig har du en enorm event med den største præmie i esport.
Det blev afholdt på et stadion, folk kender fra US Open i tennis,
så pludselig skabte det en meget stor interesse for esport,
og mange tager det alvorligt nu.
Benjy, du vinder verdensmesterskabet!
New York var den første rigtig store konkurrence.
Benjy havde kun spillet på sit værelse.
Han var så spændt, og det var vi alle sammen.
Endelig skulle han møde de spillere, han kun havde talt med.
Jeg kan kun se på Benjy, der knuser en hel lobby alene.
Det er kunst.
Det var en god oplevelse, og jeg mødte mange seje folk.
Jeg var meget nervøs.
Den første dag under turneringen
kunne jeg ikke holde op med at græde.
Det lykkes ham at slå…
KYLE "BUGHA" GIERSDORF BLEV VERDENSMESTER
OG VANDT PRÆMIEN PÅ TRE MILLIONER DOLLARS
BENJY KOM IKKE I TOP TI
Han var fuldstændig knust.
For ham…
Han var rejst derover for at vinde mesterskabstitlen.
Som forældre handlede det
meget om at styre hans forventninger,
hvis han ikke vandt.
Hvordan ville han klare det efter begivenheden?
Jeg ved ikke, hvad der skete.
Jeg spillede ikke optimalt og var også lidt uheldig.
Jeg troede, jeg ville være nervøs, men det var jeg faktisk ikke.
Jeg levede bare ikke op til mit niveau, og derfor nåede jeg ikke så langt.
Alle vil være fodboldstjerner,
men der er kun en lille procentdel, der kommer igennem nåleøjet.
Esport er ikke anderledes.
Fremover vil jeg være den bedste.
Jeg vil bare fortsætte med at øve mig.
Jeg vil bruge al min tid og energi
for at spille bedst muligt.
Uanset hvad mine børn er interesseret i,
vil jeg prøve at hjælpe dem med at opnå det.
GALICIEN, SPANIEN
Da jeg var lille, var der god tid til at lege.
Vi spillede med kugler.
Vi spillede palen, som ikke findes mere, og vi spillede fodbold.
Nogle gange havde vi ikke engang en bold.
Vi måtte bruge en sok, der var fyldt med halm i stedet.
Vi havde ingen tv og ingen radio.
Derfor samledes vi drenge og legede alle de her lege.
Folk heromkring fik masser af børn, men kun én arving.
Den person arvede 3/5 af ejendommen,
så 2/5 til fire eller fem var ikke nok.
Derfor måtte de andre børn emigrere.
De skulle rejse med skib, og rejsen tog cirka en måned.
De havde ingen penge. De havde kun det tøj, de havde på.
De sendte et brev hver anden eller tredje måned,
og det ankom to eller tre måneder senere.
Vi holder ferie i min fars fødeby.
Det er en lille by i Galicien,
hvor alle mine forfædre er vokset op,
både bedsteforældre og oldeforældre.
Da vi var små,
kom alle de børn, hvis forældre var herfra, på ferie her.
De var fra Mexico, Frankrig, Bilbao, La Coruña og Madrid.
Når vi rejste væk, så vi ikke hinanden.
Vi kunne kun komme i kontakt med posten.
Manuel er en ven, jeg kender fra Ribas Pequeñas, en landsby i Galicien.
Jeg tager derhen på ferie, og han bor der.
RIBAS PEQUENAS, SPANIEN
De voksne spiller normalt ikke, og der er kun voksne her.
Da mine forældre var små,
kom de også her og mødtes med deres venner.
Og de så næsten ikke hinanden igen før året efter.
På den anden side,
ser vi hinanden i landsbyen.
Når de tager hjem til Madrid og til Frankrig,
og jeg bliver her, så kan vi stadig spille sammen.
Når de mødes, spiller de fodbold eller svømmer i floden,
men det kan de jo ikke gøre på afstand.
Så de mødes online for at spille computerspil.
De hygger sig sammen og kommer tættere på hinanden
end via breve og telefon, som er passivt.
Det er en god måde at bevare og styrke venskaber på.
Hvis du mødes for at spille, vil forholdet udvikle sig og vare ved.
Jeg ville ønske, de kunne få mere ro.
I dag går det meget hurtigt, og de vil have alt lige nu.
Jeg kan næsten ikke rumme al den moderne teknologi.
Det er et helt andet liv.
Heldigvis, til det bedre.
Folk er meget mere forbundet end før.
Det er folk med en global tankegang,
for når de vågner om morgenen og tænder computeren,
så kommunikerer de med hele verden.
Jeg kender nogle par,
der spillede World of Warcraft og fandt sammen.
Videospil har et socialt aspekt, hvor folk kan møde hinanden
inde i spillet og så mødes i virkeligheden.
Så spillet kan bruges som isbryder.
Jeg kom ind i spillet og fik et øgenavn.
Jeg fandt ham, fordi de sagde, han hed Neca,
og jeg begyndte at tale med ham gennem spilchatten.
I spillet kan man tale med nogen, hvis man kender deres øgenavn.
Jeg tænkte, det måske var en ven, der havde en ny karakter.
Det er trolling.
Men til sidst indrømmede hun for mig, at det var hende,
og så var jeg bare solgt.
Det faktum, at vi begge to spiller,
har styrket vores forhold.
Det skete bare helt naturligt.
Vi vidste, det var os.
Jeg er ret genert.
Det er svært for mig at møde folk.
Finde folk, man har noget tilfælles med.
Det vil altid være andre spillere.
Man føler en forbindelse via spillet.
Jeg var meget afhængig af mine øjne
for at se, om der var andre spillere, så det hjalp mig.
Og nu er det meget bedre med alle de nye funktioner.
Hun er blevet så voksen.
Hun har fået meget selvtillid.
Hun har fået mange venner og har et netværk.
Det har været en fantastisk oplevelse,
og hun får meget støtte fra spillemiljøet.
Jeg er bare så glad.
EWOKS FAR INDIANAPOLIS, USA
COVENTRY, ENGLAND
SPILLER
Alt det, som John gør, skal varetages af en plejer eller mig.
Han lider af muskelsvind.
Han kan ikke engang klø sig på næsen.
John trækker vejret gennem en ventilator.
Han kan aldrig være alene.
Hvis slangen falder ud af halsen,
så dør han på kun få sekunder.
Jeg drømte engang om at spille fodbold.
Uden at jeg vidste det, tog vi til Manchester.
Til Old Trafford. Jeg tænkte:
"I dag møder du alle spillerne."
Alex Ferguson.
Det var fantastisk. Det var en af de bedste dage i mit liv.
Jeg havde det svært.
Så jeg besluttede at gå på internettet
for at se, om der var nogen, der kunne hjælpe mig.
Special Effect hjælper mennesker,
der har et fysisk handicap med at spille computerspil.
Alle handicappede er forskellige.
Vi taler om bittesmå bevægelser, der skal kontrolleres.
Nogle få millimeter.
Vi søger at modificere eksisterende eller nyt udstyr på unikke måder.
Det er tilpasset den enkelte.
Det bliver helt skræddersyet til vedkommendes handicap,
så de kan præstere deres bedste.
Jeg troede ikke, jeg ville nå hertil.
Så jeg er temmelig stolt over,
vi er nået til det punkt,
hvor vi kan udvikle udstyr, der er godt nok,
så alle kan bruge det.
Det giver alle muligheden for at spille, og det er vigtigt.
Man kan mange ting i et spil,
som jeg ikke kan i livet,
såsom at køre bil eller løbe eller sparke til en fodbold.
Det føles, som om du er der fysisk.
Det føles ægte.
Jeg kan lide at møde mennesker,
som kommer fra hele verden.
Du behandles lige.
De ser en spiller,
ikke personen bagved.
HUNDE EFTERLADER POTESPOR PÅ DIT HJERTE
Michael var hurtig i sin udvikling.
Når vi forærede ham Lego juledag, så åbnede han det om morgenen
og stoppede ikke for at drikke, gå på toilettet eller spise,
før han var færdig.
Han er meget fokuseret.
Han elskede biler og tog.
Han var meget optaget af sine køretøjer.
Da han var et år, fødte jeg hans bror Nathan.
Begge drenge har været besat af computere,
siden de var små.
Vi var også inde i det,
og vi spillede på computere i fritiden.
Han kom hjem med nogle blå mærker, som var virkelig voldsomme,
men han vidste ikke, hvad der var sket.
Han blev ikke mobbet i skolen,
og det var ikke sket i hjemmet.
Der var noget galt.
MICHAEL FIK KONSTATERET LEUKÆMI I NOVEMBER 2013
Han var ni.
Det har været nogle hårde år siden.
Min mor støttede mig fra diagnosedagen.
Men så fik hun helbredsproblemer
og døde derefter.
Det var lige efter Michaels fødselsdag i april.
På det første behandlingsår.
Vi mistede den største støtte i forhold til Laura og Michael,
så vi var ligesom alle sammen nødt til at træde ind.
JEG GAV KRÆFTEN FINGEREN
EFTER TRE ET HALVT ÅR VAR MICHAEL I REMISSION
Det var den store sejr, ikke?
Det var slut, vi havde overlevet krigen.
Alting virkede relativt under kontrol…
…i en tid.
Han fik et tilbagefald.
Derfor optrappede man behandlingen,
og til sidst fik han en knoglemarvstransplantation,
hvor man sætter dit immunforsvar ud af spil.
Han spillede ikke kun ét spil.
Han kunne spille et spil i en halv time, og så skulle han skifte spil.
Jeg tror, at elite var det første spil,
hvor han kunne spille i længere tid.
Elite Dangerous repræseterer vores galakse i rigtige proportioner.
Du skal ikke redde verden. Du skal leve i den.
Du kan være en helt, hvis du vil,
men du kan også være en skurk.
Det er et multiplayer-spil,
så man kan danne en gruppe og tage på eventyr sammen.
I det sidste år af Michaels liv var vi…
Vi spillede Elite sammen.
Og ofte ville…
Nathan var også med nogle gange.
Jeg var tit djævelens advokat,
så jeg ramte hans skib eller skød på ham,
når han handlede med Mat.
Målet var altid at udslette den anden,
men jeg nød bare at spille med Michael.
Michael begyndte at blive mere opsvulmet og tykkere.
Han lækkede fra lungerne.
Luften lækkede ud i hans krop.
Det hele kom ud under hans hud i ansigtet,
og han kneb øjnene sammen
for at kunne se skærmen.
Det var på det tidspunkt,
at vi alle sammen havde indset,
han ikke ville overleve.
Så jeg tweetede bare for at…
…bede om hjælp.
DET ER HJERTESKÆRENDE AT SE MIN NEVØ KNIBE ØJNENE SAMMEN VED SKÆRMEN
Opslaget bevægede mig omgående,
for Mat havde skrevet:
"Det er hjerteskærende at se min nevø, Michael,
spille sit yndlingsspil
og måske aldrig opnå sine mål."
Alle kommandørerne er utrolige mennesker med store hjerter.
De reagerede omgående og tog ham ind.
"Du er også kommandør.
Uanset hvad er du en af os."
Hans ambitioner var så lave på grund af hans muligheder.
Hans eneste drøm var at få succes i den her virtuelle verden.
Hvordan kan man nære nogens lidenskab?
Nære spændingen hos en, der virkelig elsker den verden
og den oplevelse, spillet giver dem?
Hvad gør du, hvis de ikke kan spille?
Vi tænkte:
"ville det ikke være fedt, hvis vi kunne lave en lydbog?"
Det var på en lørdag, at Zac sendte mig hans idé.
Jeg skrev til ham:
"Lad os prøve det,
men sørg for, at alle involverede er klar over…
…at vi måske ikke når det."
Vi så på hinanden og sagde: "Okay, vi må handle hurtigt."
Så jeg ringede til Joe,
som er leder af vores lydhold for Elite Dangerous.
Han var lidt forlegen og sagde: "Hej.
Hvordan går det?"
"Jeg har det fint. Hvad sker der?"
"Jeg har lige fået en skør idé, og jeg vil bare vide, om det er muligt."
Joe svarede: "Det kræver en del arbejde,
men jeg tror, det er muligt.
Jeg synes, det er en god idé, så lad os forsøge."
Det skulle skrives.
Så derfor kontaktede jeg Drew.
"Hvad er sandsynligheden for, at du kan skrive et lydbogsmanuskript til nogen
til i morgen?"
Jeg udbrød: "Hvor lang er historien?"
Det var en kort frist.
"Den er på omkring en halv time."
Så jeg vendte det et øjeblik i hovedet.
Jeg sagde: "Det er cirka 5.000 ord."
"Okay, det er ret… Det tror jeg godt, jeg kan gøre."
Søndag lavede jeg en kande kaffe og satte mig ved tastaturet.
Det er mine kostumer…
Jeg tjekkede min telefon i bilen
og så en besked om, at Zac bad om hjælp,
og jeg tøvede ikke et øjeblik.
Navnlig ikke i det her fællesskab.
Man hjælper sine venner.
Mandag morgen samlede Joe det hele.
Jeg sendte en besked til lydholdet:
"Er der nogen, der vil være med?"
De svarede alle sammen: "Ja, hvad skal vi gøre?"
Jeg sagde:
"Jeg har brug for lyden af en ørn
og et skib, der rammer en asteroide.
Så begyndte de at sende ting,
og jeg forsøgte at mixe det godt.
Det var tæt på.
Vi vidste ikke, om vi kunne nå det.
Tirsdag aften ankom Zac og Paige til hospitalet
med det færdige produkt.
Så du spiller med i historien.
"Kommandør Michael Holyland kunne høre sin onkels stemme over radioen,
overdøvet af statisk støj fra motorerne."
Hvad har du gjort ved den, Michael?
Er du på bar bund, onkel Mat?
Beskidte drev, G Fem mods, lettet skrog. Hvad har jeg overset?
Jeg prøver bare at være et skridt foran din bror.
Man kunne se, at han ventede på det øjeblik, hvor han blev nævnt.
Og så snart han hørte sin egen stemme, sagde han:
"Det var mig!"
Vi kunne se hans lille buttede ansigt lyse op,
mens han grinede gennem sin lidelse.
Han var i live, og det var elektrisk.
Han havde et mål og en ambition.
Han følte sig vigtig og magtfuld.
Vi forstod alle, hvad det betød.
Det rørte mig, da vi fandt ud af, at han var død.
Men jeg er glad for, vi nåede det.
Når man tænker på, det var hans sidste dag,
er det godt, han kunne høre det
mindre end 24 timer, før han desværre døde.
"Enhver kommandør skal tænde sit eget lys.
Finde sin egen vej.
Nogle kan være tilfredse med, at de gjorde en forskel.
Traf et svært valg og holdt ud, når oddsene var imod dem
og situationen dyster.
Tapperhed og mod…
Med oprejst pande på trods af stor modgang.
Sådan er den sande Elite."
Sidste gang vi talte om videospil, sagde du, at du spillede tennis.
Men da du spillede i tennis-videospillet,
spillede du som Roger Federer. Gør du stadig det?
Ja, jeg ved ikke, om det er rigtigt,
men den fyr, der laver spillet… Jeg er en defensiv spiller.
To meter bag linjen…
Det er umuligt at vinde.
Jeg løber kun, så det er bedre at vælge en anden.
Det ligner traditionel sport.
Der er den samme stemning, når nogen taber.
Fodbold er super stammepræget.
Det er stammer.
Folk følger et hold og skifter aldrig.
Der er rivaliseringer og loyaliteter mellem byerne.
Men esport er et globalt fænomen.
Der er folk fra Tyskland,
der støtter et amerikansk hold med en tysk spiller.
De professionelle, der deltager i store events,
kan tjene alt fra 5.000 euro om måneden
hele op til 30.000 euro per måned med holdets løn.
Og oveni det kommer præmiepengene, hvor nogle af de bedste hold
kan tjene op til fire millioner dollars i den samlede præmiepulje
fordelt på fem spillere og en træner.
Du kan helt sikkert beskrive dem som meget velhavende, unge personer.
HELSINGBORG, SVERIGE
Jeg begyndte at spille med min far.
Vi spillede næsten hver dag,
og min far spillede også i sin fritid.
Jeg sad på hans knæ imens.
Jeg ville ikke være professionel. Jeg spillede for sjov.
Men jeg blev bedre og bedre
og kom på mit første hold som 15-årig.
Det var x6tence.
Vi fulgte ham og tog til Sverige for at lede efter ham.
Han viste sig at være en dreng med et naturligt talent.
Vi tilbød ham en professionel kontrakt, og han græd.
Jeg var glad for, at en dreng som ham og med det talent meldte sig til x6tence.
Da han kom, måtte jeg slås mod diverse organisationer,
for de lod ikke en 14-årig dreng spille,
selv med hans fars samtykke.
I hans første turnering vandt vi, og han blev udnævnt til bedste spiller.
Han skilte sig ud.
Det er usædvanligt for en dreng på kun 16 år
at præstere så godt.
Han tiltrak sig opmærksomheden hos de store rivaliserende klubber.
Når man har et esport-team, så er man altid på udkig efter talenter.
Vi har fulgt ham i noget tid.
Vi tror, han kan nå til tops.
ESL ONE KØLN I 2017 PLOPSKIS FØRSTE TURNERING MED NIP
Det med at folk dukker op ud af det blå
og kommer på et stort hold
er ret uhørt.
Men Plopski har været i stand til det.
Det er godt for alle på holdet at have Plopski med.
Han er en ung, talentfuld svensk spiller, som har fået et gennembrud.
Forhåbentlig kan jeg og GeTRiGhT hjælpe ham igennem processen,
så han kan blive en topspiller.
Jeg er meget spændt.
Jeg var stolt, og især da de kom ud i arenaen,
og hele publikum stod op og råbte.
Jeg fik tårer i øjnene, da de råbte Plopskis navn.
Hvem havde troet det?
Det er fantastisk.
Hvis han…
Han udfører hovedskuddet!
Røgen lægger sig.
Han måtte gøre det! Han er så klog!
Jeg synes, han er rigtig god. Det var hans første gang på scenen,
og han gjorde det rigtig godt.
Det var fascinerende rent strategisk,
og jeg var imponeret.
Når man har meget høje evner,
og man får chancen for at være med i NIP,
skal man tænke på andre ting.
Du tænker: "Hvordan skal jeg sikre mig, at jeg ikke ødelægger det
ved at pumpe mit ego for meget op?
Hvordan holder jeg hovedet koldt
og ikke kun fokuserer på de næste par måneder?
Hvor er jeg karrieremæssigt om et, to eller tre år fra nu?"
Det er en åben debat, om esport skal anses som rigtig sport,
og en sammenligning med andre sportsgrene er uundgåelig.
På det tyske sportsuniversitet
tester man i et forskningsprojekt de evne- og stressprofiler,
som spillerne besidder.
I esport opnås en præstation med hænder og fingre.
Spillerne udfører op til 400 små og knap synlige bevægelser i minuttet.
Vi tester de finmotoriske evner
samt hånd-til-øje-koordination, håndledshastighed og håndpræcision.
Til opfattelse- og opmærksomhedstesten bruger vi NeuroTracker.
Den primære fokus er på opfattelse og selektiv opmærksomhed i et 3D-rum
såvel som centrale hjernefunktioner,
arbejdshukommelse eller evnen til at behandle information hurtigt.
Fordi mange esport-turneringer varer flere timer eller dage,
hjælper en øget udholdenhedskapacitet også hjernen med at holde sig i form.
Formålet med de her tests er
at analysere den optimale evne- og stressprofil hos de her spillere
og dermed udvikle en træningsteori.
AFDELINGEN FOR NEUROLOGI RUBER INTERNATIONALE KLINIK
Vi har taget to personer af samme køn og alder.
Den eneste forskel på dem er,
at den ene er en professionel spiller,
og den anden er en amatørspiller.
Under resonansen ser de nogle videoer.
De spillede videoerne,
og så skulle jeg overveje, hvad jeg ville have gjort i det øjeblik.
Jeg prøvede at forstå, hvad der skete i spillet,
men jeg vidste ikke, hvad jeg skulle holde øje med.
Jeg observerede omgivelserne og bevægelserne og blev endda bange.
Der er forskelle i hjerneaktiviteten,
som er meget tydelige mellem to personer,
hvoraf den ene er professionel spiller, og den anden kun er amatørspiller.
Amatøren aktiverer hjernen med meget større intensitet.
Hvis vi ser på, hvilke områder af hjernen der aktiveres,
så aktiveres de auditive områder kun hos eksperten og ikke hos amatøren.
De motoriske områder, der styrer hænderne, er meget aktive hos eksperten.
Selvom hun ikke bevæger sig, så ved hun, at hænderne bør gøre det.
Og bare ved at se videoen til spillet
tilføjer hjernen det, som hun skal gøre med hænderne.
Esport er esport, og spil er spil.
Du kan sidde og spille videospil hele dagen,
men det er ikke esport.
I esport dyster du i et miljø,
der er struktureret, og som har regler og konkurrencer.
Vi begynder at få en generation af spillere,
der kommer op og siger: "Jeg vil være esportspiller."
Hvis du er 12 år og siger, du vil være professionel fodboldspiller,
så vil dine forældre nok tænke, at det aldrig kommer til at ske.
Men de støtter dig alligevel og køber sko og kører dig til træning,
fordi de ved, du får en masse ud af det.
Du giver dig selv en tidsramme på et år eller halvandet år,
hvor du giver dig selv 110% til det.
Så skal du være objektiv og se på, hvad du har opnået på den tid.
Er du blevet bedre? Er du kommet på et godt hold?
Nærmer du dig dit mål?
Du skal være realistisk.
Hvis ikke, så er det nok ikke for dig.
Du skal være sikker på dig selv og dine evner,
men også være realistisk med dig selv.
Sørg for, at du har støtte.
Jeg sagde ikke mit job op, før jeg havde en sikker løn.
Jeg havde en reserveplan, og jeg kan stadig studere, hvis jeg vil.
Jeg vil opdrage mine børn til at sørge for,
de altid har en reserveplan, for hvis det ikke går godt,
så har du et alternativ.
Esport kan åbne døre til mange interessante muligheder.
En tidligere fodboldspiller kan altid blive fysioterapeut,
manager, træner…
…tv-ekspert eller kommentator.
Flere mennesker burde overveje,
om de vil gå ind i en karriere eller uddanne sig i det her.
Vi har esport-advokater, sælgere og trænere,
og der er en masse, man kan gøre i dag.
Man kan sagtens få en karriere inden for esport.
Nu har vi sportsfolk og forretningsmænd, der investerer i branchen.
De ser en fremtid.
Videospillindustrien vokser sig stor på verdensplan,
og Sydkorea har stået i spidsen et stykke tid.
Her tages konkurrencebetonede spil meget alvorligt.
Kulturelt er videospil, især i Korea,
en vigtig bestanddel af den dominerende popkultur.
Lige midt i Seoul,
lige ved en en central banegård,
har vi en arena, der hedder LOL Park.
Herfra sendes alle kampe i den koreanske liga.
Turneringerne i Sydkorea er kendt for et generelt meget højt niveau.
Børn konkurrerer fra børnehavealderen.
Så folk er meget vant til et konkurrencepræget miljø.
Så når spillerne vælger at gå den professionelle vej,
er de fuldt ud opsat på at vinde.
Jeg spillede kun som en hobby, men så blev jeg en dygtig spiller.
Jeg overvejede at blive professionel.
Alle folk sagde,
at jeg burde blive optaget på et professionelt team.
Og nu, med samtykke fra mine forældre,
er jeg på MVP-holdet.
Korea står stærkt. De har en professionel liga.
Topspillerne tjener nok til at kunne leve af det.
Den gennemsnitlige løn for en League of Legends-spiller
her i Sydkorea er på 150.000.
Alle spilvirksomheder forsøger at skabe et produkt
og et indhold, som kan eksporteres over hele verden.
Videospil indvirker også på popkulturen,
især hvad angår mode og cosplay.
Cosplay er en scenekunst, hvor deltagerne bærer kostumer
for at repræsentere figurer fra tegnefilm, manga og i nyere tid også videospil.
Jeg så mange animationsfilm, da jeg var barn.
Jeg var vild med deres kostumer og den måde, de så ud på.
Jeg begyndte at interessere mig for det, og så startede jeg med cosplay.
Jeg har altid spillet videospil og dyrket cosplay.
Så indså jeg…
…at jeg kunne tjene penge på cosplay.
Så derfor startede jeg mit eget firma,
der opererer inden for cosplay-branchen.
Esport har udviklet sig hurtigt i de sidste par år.
Publikum vokser, og hold fra Asien, Europa og Amerika
dyster om de bedste placeringer i de fleste turneringer.
Men andre dele af verden kommer hurtigt efter.
Jerónimo begyndte at spille videospil, da han var helt lille
i Club Penguin.
Og han er blevet ved lige siden. Det er et videospil efter det andet.
Som far så jeg kun et barn foran en computer.
Jeg vidste intet om det.
Senere blev alting mere kompliceret.
Det var nemt nok at styre det,
da han var ti år, og jeg bad ham om at lave sine lektier
og holde op med at spille.
Men da han blev 14, sagde han bare: "Okay, jeg går i seng, men lidt senere."
Du kan ikke bestemme over dem.
Da han var 15 og 16, sagde han: "Ja, jeg skal nok gå i seng."
Men han snød mig meget nemt,
og så begyndte konflikterne i skolen.
Der var konflikter med rektor og med lærerne.
De ringede til os,
fordi han sov i klassen om morgenen.
Hvad søren?
Senere udviklede det sig til noget, man næsten kan kalde en besættelse.
Han spillede 12 timer om dagen og fik lave karakterer i skolen.
Vi prøvede en hel masse ting.
Vi afbrød internettet og smed routeren ud af vinduet.
Han skar kablet af modemmet eller gemte computerens netledning.
Som 12-årig tilbragte jeg
ni timer på internetcafé, fordi jeg ikke havde en router.
Og så begyndte han at smadre tastaturer.
Det var sådan, han håndterede sin vrede, når han blev frustreret.
Jeg skændtes tit med min mor, fordi jeg ville leve af at spille,
men hun ville have mig til at læse og gå på universitetet.
Vi skammede os over det.
Vi sagde til hinanden: "Der er noget galt med ham."
Når han ødelagde et tastatur, så købte jeg et nyt til ham,
men Luz sagde: "Nej, det skal du ikke.
Du løser altid hans problemer."
Hans mor vidste ikke, hvad hun skulle gøre og bad mig tage ansvaret for ham.
Da jeg fortalte mine forældre, at jeg ville læse markedsføring,
sagde de: "Hvorfor ikke blive arkitekt eller læge?
Så med det in mente tænkte jeg:
"Hvad nu, hvis der er noget her, som jeg ikke har forstået?"
Jero sagde:
"Det er sådan, det fungerer. Du kommer i en liga og får penge for det.
Se, hvor mange YouTube-følgere, jeg har."
Så begyndte jeg at støtte ham.
Jeg begyndte at opfordre ham til at træne i stedet for at gå i skole.
Men det er op til de enkelte forældre.
Da jeg forstod, hvad det handlede om,
betragtede jeg det som en fodboldklub.
Han har altid støttet mig meget.
Jeg følte altid, jeg ikke fortjente hans støtte,
og jeg kunne ikke takke ham.
Jero siger, det var svært for hans mor, men da hun endelig forstod det,
blev hun en af hans vigtigste støtter.
Når man gradvist vinder en persons tillid, så føler man sig virkelig lettet.
JERÓNIMO FLYTTEDE TIL EUROPA FOR AT FREMME SIN ESPORT-KARRIERE
OG ARBEJDE SOM INDHOLDSSKABER
At få lov til at designe spil og distribuere dem
er en chance, som kun de digitale medier giver,
og som mange traditionelle sportsklubber ikke kan.
Fodbold er ikke en rival. Netflix er. Hvorfor?
Fans vil have konstant indhold.
Hvis jeg kan give dem indhold døgnet rundt gennem mit eget hold
og mine indholdsskabere,
mine spillere og selve klubben,
så vil mine fans forblive tro mod mig.
Forholdet til spillerne er det samme som i fodbold.
Det er sportsfolk med en kontrakt og en løn.
Men i det digitale miljø
skal de passe meget bedre på deres image end i fodbold.
Du skal både være spiller og indholdsskaber.
For en professionel er det ikke nok at spille godt.
For at nå et større publikum, skal du også underholde.
Der griber vi ind.
Vi youtubere hjælper folk med at have det sjovt.
Jeg brugte YouTube og esport meget.
Jeg havde en stemme, som jeg kunne bruge.
Jeg havde et publikum på YouTube, som jeg tog med i esport.
Jeg startede på YouTube med venner fra klassen,
og så blev jeg efterhånden interesseret i alting omkring internettet og esport.
Selvom det ikke hed det.
Jeg gik til en casting, og de valgte os.
Min aktivitet består af at tale om videospil og visse anime.
Jeg laver en top ti for visse spil
og prøver at gøre dem interessante.
Det er underligt, hvordan det endte i en YouTube-karriere.
Man kan ikke lære det, og man kan ikke vælge det.
Jeg blev kendt, fordi jeg var meget indflydelsesrig
og skabte noget godt indhold.
Hvis der kom et nyt spil, ville jeg købe det og filme mig selv,
så folk kunne nyde det.
Jeg spillede hjemme og fulgte youtubere.
En dag tænkte jeg: "Hvorfor ikke mig? Jeg spiller hele tiden.
Jeg kan også gøre det."
Mange folk siger, at på trods af mine vanskeligheder,
så spiller jeg bedre end andre uden handicap.
Jeg lavede en video, fordi de ville se, hvordan jeg spillede.
Og så fik min kanal succes.
Mine forældre spurgte mig: "Hvad skal det føre til?"
Jeg sagde: "Jeg ved det ikke, men jeg hygger mig, og jeg kan lide det."
I hygger jer med jeres have. Jeg spiller, filmer det og uploader det.
De største stjerner er ikke skuespillere, der har været fremme i medierne.
Det er bare folk, der er på nettet.
Visse youtoubere og instagrammere
har en større påvirkning end nogle af de største skuespillere.
De af os, der har en stemme,
er med til at skabe den kollektive fantasi.
Og de børn, der lytter til os, har ikke brug for lærere
eller høre, hvad der er rigtigt eller forkert.
Jeg tror, at hvis vi fører værdier videre
og hjælper folk med at forstå livet og sociale relationer,
så hjælper vi med at skabe morgendagens samfund.
Teknologi vil fortsætte med at ændre verden
og forbedre vores livskvalitet.
Men den medfører også nye udfordringer.
Vi gennemgår en revolution, som vi ikke har oplevet før,
hvor kommunikation og konnektivitet ikke kun giver os nye spilmuligheder.
Det vil også ændre måden at spille på.
Med VR og AR kan du interagere naturligt med dine omgivelser.
I stedet for at have en konsol eller en skærm,
vil det bare være foran dig.
Du vil ikke tænke over det.
Den udnytter computerens evne
til at forstå verden omkring den.
Og der er en grænse for dataoverførsel,
som 5G kan overgå.
Vi kan få VR i realtid.
Augmented Reality og HD-spil,
som vil bryde alle barrierer,
så alle børn over hele verden kan blive nære venner
takket være de virtuelle verdener, hvor de vil bo.
Historien bliver til foran vores øjne,
men den forsvinder også.
Det, som er, er allerede væk,
når vi har registreret det og vænnet os til det.
Hvad sker der i fremtiden? Vil de efterlade et varigt mærke?
Eller er det kultur? Det flygtiges kultur.
Det forener os mere end nogensinde før
i en verden, som er mere og mere fjendtlig,
og hvor fællesskaber bliver splittet.
Men når man spiller, tilsidesættes det.
Det er normalt at være skeptisk eller bange for noget nyt.
Branchen skal involveres,
men vi har brug for støtte fra regeringerne og forældrene.
Det er meget nemt at bebrejde videospil,
men vi bærer selv et ansvar over for vores børn.
Sådan er det.
I sidste ende, hvis du er bekymret for dine børn,
så følg med i, hvad de laver, interesser dig, og tal med dem om det.
De ville elske at tale med dig om ting, som de har en lidenskab for,
og så kan du bedømme.
Samfundet har altid et problem med nye medier.
Hvorfor ikke lære af det?
En gamer spiller.
"Hvorfor gør du det? Gå udenfor. Få dig et liv."
Men du har et liv.
INSTRUKTØREN OG HELE PRODUKTIONSHOLDET
TILEGNER DENNE FILM TIL MINDE OM MICHAEL HOLYLAND OG ASIER LEAL
FORDI I ALDRIG STOPPEDE SPILLET…
Tekster af: Rikke Schultz