Downloaded from YTS.MX
VAROVÁNÍ: TENTO DOKUMENT OBSAHUJE SCÉNY ZE ČTVRTÉ SEZÓNY
Official YIFY movies site: YTS.MX
PŮVODNÍ DOKUMENT NETFLIX
Ten seriál nikdo nečekal.
Papírový dům je příběh selhání.
Seriál byl propadák.
„Tak jo, potkáme se na jiných projektech.“ A najednou...
„Super, koupil nás Netflix.“
Najednou nás v cizině sledovali víc než ve Španělsku.
Tehdy se to skutečně rozjelo.
Uvědomíte si, jaké tsunami vás brzy zasáhne.
V našem štábu jsme tomu nikdo nevěřili.
Lidé si k seriálu vytvořili pouto, které dalece přesahovalo pouhou zábavu.
Vliv, který seriál má na lidi po celém světě,
a jejich očekávání nás staví před velký test.
Nikdo z nás nevěděl, že se máme šanci proslavit.
Naprosto se vám změní život.
- Vaše realita. - Ano, došlo ke změnám.
„Náš návrat musí stát vážně za to.“
Ať všichni vidí, co umíme. Tak jsme vytáhli ty největší trumfy.
A stál.
Náš příběh začíná v roce 2017,
na španělské veřejnoprávní televizi Antena 3.
Jseš v telce.
Začali jsme dobře. Sledovalo nás čtyři a půl milionu diváků.
- Dobře. - Ale...
První sezóna měla skvělá čísla, obzvlášť ze začátku.
Ale druhou řadu sledovalo stále míň diváků.
- Začalo to klesat. - O polovinu.
- Diváci mizeli. - Prudký pokles.
- Padalo to... - A zničehonic...
- Smrt. - ...konec.
Je po všem.
Přestali jsme na seriál myslet.
Poslední den jsem pořád brečela.
Jako bych ji zabila.
- Bylo to těžké. - Skutečně jsem truchlil.
Při loučení se svou postavou jsem bulel.
„Konec cesty.“
- Jo, bylo to dost šílené. - A náročné.
Pak přišel Netflix a koupil vysílací práva pro Španělsko a zbytek světa.
Netflix seriál zařadil do svého mezinárodního katalogu.
Bezva!
Je to na Netflixu. Ale o nic nejde.
My, Netflix ani nikdo další nic neočekával. Seriál vypustili bez reklamy.
Prostě to bylo v jejich katalogu.
Bylo to součástí jejich nabídky a potom...
Najednou se začíná něco dít.
Neměl jsem skoro žádné sledující. A pak 15 tisíc. Pak 30, 50, 60 tisíc.
Najednou půl milionu sledujících. 600, 700 tisíc.
- Z mnoha zemí. - Za dvě hodiny další dva tisíce.
Všechny nás sledovalo víc lidí. To nám řeklo: „Asi k něčemu došlo.“
Přesně tak. Konkrétně k výbuchu.
Obrovské vlajky v Saudské Arábii. Zíral jsem.
V Brazílii, v Mexiku, v Kolumbii.
Na opačném konci světa.
- Dostali jsme fotky z karnevalu v Riu. - Všichni v kostýmech ze seriálu.
Nějaký blázen má tetování Úrsuly.
- Kde? - Přes celou nohu. Takhle velké a barevné.
„Cože? Co to meleš? Co to má být?“
Tím to neskončilo. V žebříčku IMDB jsme byli druhý světově nejpopulárnější seriál.
Mezi všemi seriály historie.
Bože, to by nezvládli ani Američani!
Šéfové Netflixu o nás začali mluvit na svých jednáních.
Papírový dům, v Americe známý jako Money Heist,
je pro nás po celém světě veleúspěšný.
Masku si nasadili Stephen King, Benzema a Mbappé.
A i Neymar. Seriál se mu líbil tak moc, až dostal roli mnicha.
Božské, pane Andrési.
Jsem fanoušek.
- Mohlo se pak stát... - Trocha napětí.
...ještě něco dalšího?
Ano, vyhráli jsme Emmy.
Papírový dům.
A zvláštní pocta: začali jsme inspirovat loupeže.
Měli červené kombinézy, slavnou masku Dalího a zbraně.
Spoustu.
Milionová loupež zlata.
...postavy ze seriálu Papírový dům.
Napodobili ho a použili podobné masky.
Ale ta nejúžasnější věc se začíná dít na ulicích.
Červené kombinézy a masky se nosí po celé Americe, Evropě a Asii.
Používají se na protestech za sociální práva v Libanonu,
Iráku, Francii a Chile.
A se znovu oživenou písní „Bella Ciao“ bojují po celém světě za demokracii,
feminismus a životní prostředí.
ZÁCHRANNÁ LOĎ „OPEN ARMS“ PŘIJÍŽDÍ NA LAMPEDUSU, SRPEN 2019
Ale když nevládní organizace zachránila loď plnou přistěhovalců,
kteří ihned v bezpečí začnou zpívat „Bella Ciao“...
PROFESOR
To je důležitější než kdokoli z nás.
Pak se nás Netflix zeptá: „Lidi, můžete provést další loupež?“
Co?
Tak počkat.
Myslím, že jsme jim odpověděli až za dva měsíce. Chtěli jsme něco...
co by nám dalo maximální záruku, že nezklameme diváky.
Něco, co by všechny ty lidi nezklamalo.
Musíme všechny svolat.
„To se mi snad zdá, bezva!“
Jsme přece odboj, ne?
Jakmile jsme začali znovu natáčet, poprvé jsme zjistili,
jak moc se naše životy změnily. Tohle byla sláva.
DÓMOVÉ NÁMĚSTÍ, FLORENCIE, ITÁLIE
Přijeli jsme na Dómové náměstí. Naše první lokace. Už byla plná lidí.
To vše je na kameře.
„Co se to děje? To musíme točit tady?“
Obklíčili nás jako na fotbalovém stadionu.
Byli naprosto potichu, což bylo úžasné.
Říkal jsem si: „Soustřeď se. Až do konce žádný oční kontakt.“
Když jsme se blížili ke konci scény,
řekl jsem Álvarovi: „Pojďme všechny pozdravit.“
Nepozdravíme je rychle?
Ušli jsme tři nebo čtyři kroky...
Jakmile jsme se k nim přiblížili, najednou k nám běželi ze všech stran...
Grazie mille. Musíme se vrátit.
Nemohli jsme dotočit scénu.
Museli jsme přestat natáčet. Katastrofa. Nakonec jsme se schovali v jedné budově.
Nebylo možné pokračovat.
Z žádného úhlu, ty odrazy na oknech...
Je tam nával. Na náměstí jsou teď čtyři tisíce lidí.
- Vážně, sice se smějeme, ale... - Jesúsi!
- Ale je to noční můra. - Nemůžeme točit.
Ale pořád je to legrační.
Tohle bude tragédie.
A taky byla. Stěží jsme se dostali k autu. Lidé za námi začali utíkat.
Když vylezu ven, začnou hysterčit. Pozor!
Byli jsme jako Beatles.
A na další lokaci, která měla být mírumilovná...
Nerad ti to říkám.
...bylo narváno.
Střih!
Nakonec jsme tam dokázali přijít, a zachránit to. Scéna fungovala.
A Álvaro řekl:
„Pedro, možná by bylo fajn těm lidem poděkovat.“
Odpovídám: „Álvaro, ne. Podívej, co se stalo minule. Můžeme umřít.“
Dělám si z tebe prdel.
Napadlo nás, že si stoupneme na lavičku.
A někdo přeskočil bariéru.
Moc vám děkujeme za vaši podporu! Ty kráso! To ne!
Viděli jsme, jak k nám běží, jako by se blížil konec světa.
Chceme vám všem moc poděkovat, že jste tady. Moc vám děkujeme!
Můj obličej byl najednou známý po celém světě. To je šílené.
Je to velice znepokojivé, protože už najednou nejste anonymní.
- Něco výjimečného. - Na nás na všech si to vybralo svou daň.
Auta s černými skly, cestování do zahraničí s bodyguardy...
Najednou to nabralo mnohem větších rozměrů.
Všichni, co vás na ulici vidí, vám říkají: „Jseš skvělej.“
Pak přijdete domů a někteří si dál říkají: „Jsem skvělej.“
Najednou jsem už nebyla anonymní a musela žádat o vstup do VIP salonku,
protože lidi po mně nonstop chtěli fotky.
Pokud to nejste schopni udržet na uzdě, stane se z vás kretén.
Skutečnej kretén.
Veškerá popularita se projevila na číslech.
Papírový dům je nejsledovanější produkcí Netflixu,
včetně filmů, anglicky mluvených pořadů...
v celé historii. Ve Francii...
Itálii...
Argentině, Chile...
Brazílii a Portugalsku.
Velký úspěch slaví také v Severní Africe, na Blízkém východě a v Turecku.
Celkově vzato patří po celém světě mezi nejsledovanější pořady na Netflixu.
Je to celosvětový fenomén.
Nejhezčí na tom je, že to vzešlo od diváků.
- Bylo to na úplně jiné úrovni. - Došlo k tomu spontánně.
Myslím, že to byl nějaký „láskyplný útok“.
Lidé si k seriálu vytvořili pouto, které dalece přesahovalo pouhou zábavu.
Bylo to téměř filozofické spojení.
- Bylo toho trochu moc. - Je těžké tomu uvěřit, ale je to tak.
Znovu nám to potvrdilo: „Nebyli jsme blázni, dělali jsme něco skvělýho.“
Protože šílenství začíná v prvním dílu první řady.
Šlo o španělský seriál, ale oči jsme měli upřené na zbytek světa.
Vím, že na začátku bylo méně peněz, ale panovala tu stejná energie.
Od samého začátku jsme chtěli vytvořit mezinárodní seriál.
Snažili jsme se. Všichni z toho byli nadšení.
KONEC NATÁČENÍ DRUHÉ ŘADY SRPEN 2017
Dokázali jsme to!
Můj záměr už nějakou dobu byl: „Teď je na to čas. Uděláme něco...
velmi ambiciózního.“
Příchod Netflixu samozřejmě v některých ohledech změnil naše životy.
Když jsme dřív potřebovali jet na Filipíny,
jeli jsme tam díky počítači.
To moře neexistovalo. Vlastně jsme ani neopustili Madrid.
Ale když teď chceme soukromý ostrov, je náš.
Uděláme globální show.
Když chceme buddhistický chrám, je náš.
Včetně slona.
Uděláme super seriál.
Chceme vojenský vrtulník?
Ať ten vrtulník přistane!
- Náš! - Na plný pecky.
A pokud chceme, aby sprcha bankovek zastavila centrum Madridu, žádný problém.
Tohle všechno vypadá dost dobře, co? Ale nebylo.
Když jsme zavřeli centrum Madridu, zjistili jsme, že velké placy jsou...
- Víc bankovek! - ...učiněné peklo.
- Víc bankovek! - Bankovky!
Ten přístroj nefunguje. Co se sakra děje?
- Ten podělanej větrák je zaseklej. - Bankovky padají jen na jednu stranu.
- To ten vítr. S tím nic neuděláme. - Ten větrák se moc netočí.
Naprosté zoufalství. Režisér Jesús tam vzteky vyletěl z kůže.
Nefunguje to. Nevypadá to skutečně.
Během pauzy se pod tím zasekly bankovky.
Víš, že to nedopadne dobře, viď?
Po každém neúspěšném záběru je musí posbírat a udělat to znovu. Posbírat je...
a udělat to znovu.
Někdo má pak skvělý nápad. Vysát bankovky.
Ale počkat. Je to tak chytré, jak se zdá?
Trháš tím bankovky. Tohle má turbínu, co je ničí.
Říkal jsem ti, ať je foukáš na hromady, ne ať je vysáváš.
Proboha živýho.
Tři miliony eur rozcupovaných na konfety. Dobře, že byly falešné.
Větráky jsme konečně dostali pod kontrolu. Bankovky vzlétly nahoru.
Ani Bůh nás nezastaví.
Tedy, vlastně zastaví.
Nevěděli jsme, co dělat. Měli jsme tam x stovek komparzistů.
Budeme vidět na kameře.
A zoufalství se začíná komplikovat.
Začalo pršet a z našich peněz se staly promáčené cáry papíru. Teď už nevzlétnou.
A pak je tu další problém.
Musíme vysušit zem.
Tak do práce!
Postavili jsme pár altánků coby deštníků. A čím jsme předtím sbírali bankovky...
z toho je teď sušička. Díky čemu létaly...
Odvlhčovač vzduchu.
A ti, co normálně pracují jako kameramani nebo vedoucí výroby,
nyní suší chodník.
Inu, je to efektivní metoda. Trochu drsná, zato efektivní.
Výjimečná oddanost, která ale nakonec k ničemu nebyla.
Nakonec jsme stejně natočili vlhkou zem.
- Vidím modrou oblohu. - Je modrá...
A zničehonic...
vyjde slunce. Ne, to není dobré.
- Všechno je špatně. - Střih!
Točili jsme, když bylo zataženo. A najednou to vypadá jako v létě.
Máme problémy s oblohou. Slunečný den v březnu.
To je problém.
Slunce aspoň nebude v záběru.
Začíná stoupat napětí.
Nacházím pro tebe řešení, taky bys měl s nějakýma přijít.
Kromě toho, že to tady odpískáme a půjdeme domů. Jakékoli řešení.
Poslední kapka.
Nastavím výšku kamery, změní ji.
A s tím tlakem...
Tak jsem kameraman?
- ...to vybouchne. - Proč jsem vůbec kameraman?
A někdy je to prostě...
- José. Nefunguje mi vysílačka. - ...den blbec.
A znovu. Podělali jste tenhle a i minulej záběr.
Je tu chlápek s žlutým rukávem. Žlutá je zakázaná, sakra.
Baterky.
Tohle se nestává na placu Narcos, Proč? 13x proto nebo Stranger Things.
Stejně si to odsereš ty.
No tak, klid. Už to přece nemůže být horší. Nebo možná ano.
Už tam není green screen.
- Ne. - Obří obrazovky by měly být zelené,
- abychom na ně mohli přidat Profesora. - Nepožádali o vydání.
Měly by být celé zelené. Pokud ne zelené, pak musí být černé.
Ale po tolika přerušeních už vyprší domluvený čas a začnou vysílat reklamy.
Tehdy jsme byli pochopitelně naprosto zoufalí.
Kdovíproč neudělají green screen.
Já taky. Nevím, jestli chci čekat pět minut.
Dají nám víc času. Dají nám aspoň 40 dalších minut
- green screenu. - Bezva.
Hurá, zvládli jsme to. Náročným způsobem a trpěli jsme.
Komparzisti, skvělá práce. Moc vám všem děkujeme!
Nakonec na Madrid ten den padaly miliony eur.
Ano, v tomhle seriálu je spousta peněz.
984 milionů eur.
Střílení.
Skvělých písní.
A tuny zlata. Ale ne, kvůli tomu nás nemilujete.
Otázka za všechny prachy: Proč nás vlastně milujete?
Proč je Papírový dům tak úspěšný?
Lidé se zamilovali do našich postav.
Copak ty ses zamiloval?
- Známe je. - Ta laskavost a podlost v každém z nich.
- Jejich minulost. - Jejich hloupost.
- Proč tady jsou? - Když se dopustí chyb.
- Pardon. - Díky tomu divák něco cítí.
Každý divák si může myslet: „Jsem jako Denver.“
- „Mohl bych být Profesor.“ - Jdeš do jámy lvové?
Každý má jiné vlastnosti, můžete se do nich vcítit.
Nesoucítíte s úžasnou loupeží nebo s Profesorovou inteligencí,
i když ji obdivujete, ale soucítíte s tím, že se bojí.
I když to všechno vyjde...
budu pořád v hajzlu.
Když jste závislí na seriálu, jste závislí na jeho postavách.
Po maratonu epizod si říkáte: „Ty lidi znám, jsou se mnou v obýváku.“
Čím jsou ty postavy emočně silnější a bohatší,
tím je divák na seriálu závislejší.
- A jak toho dosáhnout? První část: - Jsme Hispánci, nebo Němci?
Jsme Hispánci. Jsme vášniví.
JSME VÁŠNIVÍ
Seriál je jiný proto, že má srdce.
Dlouhou dobu existovalo nepsané pravidlo,
že akční filmy jsou stupidní a povrchní
a intimní a emocionální filmy jsou nudné.
My jsme propojili tyhle dva koncepty.
- Miluju tě! - I já!
Proto je náš příběh o loupežnících plný romantiky.
Tohle je jeden z těch krásných příběhů o osudové lásce.
A tím jsme posedlí. Ať už to stojí cokoli, chceme maximální vášeň.
Jako s tímhle polibkem. Působí přirozeně, že? Ale nějakou dobu to trvalo.
Asi jim nepomohlo, že jejich rty z těsné blízkosti sleduje režisér.
Chceš, abychom se líbali.
- Tak trochu. - Jo.
Tak to zkusí znova.
Ale pořád to nefunguje.
Ten polibek byl tak trochu…
Hodil se do scény, byl trochu mateřský. Ale musí to být zatraceně žhavý polibek.
- Váš vůbec poslední polibek. - Dobře.
- Rozumíš? - Jo.
Snaží se.
Ale k ničemu.
Je to vážně těžké, protože na jednu stranu se snažím...
být jako...
- matka. - Jasně.
- Musíte dál hrát, jako že jste hrdinové. - Dobře.
Polibek na rozloučenou.
Ale když přijde na vášeň, když do ní dáte city a snahu...
- Přestaň točit. - ...vyjde to.
Střih!
Další důležitý faktor tohoto seriálu zní: držet diváka v neustálém napětí.
Zábava je přece tady, kurva.
Zde se může stát naprosto cokoli. Snažíme se být nepředvídatelní.
JSME NEPŘEDVÍDATELNÍ
Snažíme se dělat nečekané, a to od chvíle, co jsme vymysleli tyhle postavy.
Chtěli jsme postavy, které předtím nikdo neviděl. Jako našeho vůdce.
Profesore!
- Je velmi chytrý. - Tak úžasný muž.
Je vůdce zločineckého gangu. Ale uvnitř je pořád jen nula.
To díky této osobnosti je jiný než zloději,
které známe. Překvapuje nás to.
- Co máte na sobě? - Náš Profesor, vůdce gangu,
- má být téměř jako nerd. - Chce se držet daleko od společnosti.
V mnoha ohledech je to sociopat. Stydlivý muž, který má problém se ženami.
Já vztahy měl.
Několik.
Když si tyto postavy projdou vývojem, pro diváky je to stimulující,
- protože je to překvapivé. - Že tak obyčejný člověk…
Snad budu k něčemu aspoň já.
...může vytvořit něco tak velkého.
Musíme neustále udržovat kontrolu nad situací.
Čím složitější je postavu donutit si vývojem projít, tím víc stimulující to je.
Jedna postava ztělesňuje naši schopnost být nepředvídatelní.
Chci vám říct naprosto všechno.
Tokio je schopná být v každé situaci roznětkou.
Je naším Sputnikem, palivem pro jakýkoli scénář.
Dlouho vydržím být hodná holka,
ale moje nezbedná stránka začne pomalu vyplouvat na povrch.
Spojení obyčejných situací s nečekanými zvraty je recept,
který dnes skvěle funguje.
Tokio... V něčem tak vyspělá, a v něčem pořád děcko.
- Je velmi impulzivní. - Neřekl jsi „cokoli“?
Snaží se kontrolovat svoje impulzy, ale to je nad její síly.
Nepřekvapuje mě, že mi dal kopačky.
- Tohle jste o Tokio nevěděli. - Jsem Tokio.
- Byla prvním městem. - Tak jsem se napřed nejmenovala.
Proč se Tokio jmenuje Tokio? Chtěl jsem jí to říct, neví to.
Byla jsem skutečně překvapená...
že se moje postava jmenuje Tokio.
Pamatuju si, že na sobě měl Álex Pina tričko s nápisem „Tokio“.
Bylo to super.
„Úžasný jméno. Tak se musí jmenovat hlavní postava.“
Tak jsem přišla ke jménu Tokio.
Během 15 minut povídám: „Berlín, Moskva, Denver.“
- Denver? - Bylo to vážně rychlé.
- Tokio, Berlín, Moskva. - Cože? Proč se tak jmenujeme?
Jmenujou se jako města a jsou to skvělí kámoši.
Jsme emocionální.
Což nás přivádí k další části: seriál je plný empatie.
EMPATIE
Tak moc, že dokonce milujeme záporáka.
- Proč ti svěřil vedení? - Protože to umím s lidmi.
Berlín byl tou nejnepřátelštější postavou. Napřed byl i záhadný: „Kdo je ten muž?“
- Výjimečný muž. - Jestli si teď dám kafe, zblázním se.
- Po většinu času je opovrženíhodný... - Zatancuj mi.
...a jindy obdivuhodný.
Celý život jsem byl tak trochu kretén, ale mám chuť umřít s důstojností.
Je neuvěřitelné, jak je postava s pejorativními vlastnostmi tak milovaná.
- Vždy je mezi třemi nejoblíbenějšími. - Lidi by si měli zajít ke cvokaři.
Protože…
určitě nechcete, aby si někoho takového vzala vaše dcera.
Ty parchante! Zkurvysyne!
Nastavuje společnosti zrcadlo. Jako vážně: „Vaše oblíbená postava je tenhle chlap.“
Tak schválně, jaký máš koule.
Ta jeho dominantní stránka, jeho vůdčí schopnosti,
nás odpuzují, ale zároveň nám dodávají jistý pocit bezpečí.
My dva jsme odboj.
Když televize neuráží, není drsná, je naopak nudná,
protože se děje méně věcí.
Diváci chtějí vidět vývoj,
a není nic lepšího než záporák, který ve vás probouzí empatii.
Na chvíli jsem si myslel, že bude skvělé cítit se...
jako můj kamarád.
Ale tyto postavy jsou rizikem
a v případě Berlína to způsobilo problémy ještě před uvedením seriálu.
Strach.
Někdo mi řekl: „Tahle postava nepatří do naší doby,
- měli byste ho dát pryč.“ - Je odporný.
Odpověděl jsem, že nemám v úmyslu ho odstranit.
Co za sračky máš v hlavě?
V mnoha ohledech je misogyn, narcista a psychopat, ale když tam zůstane,
publikum se bude moct svobodně rozhodnout, na čí straně je.
Další charakteristikou tohoto seriálu je: nic a nikdo není nedotknutelný.
Všechny postavy mohou být na tenkém ledě.
NEMÁME SLITOVÁNÍ
Pánové, musíte žít až do samotného konce!
Co to bylo za polibek?
Nairobi, ach, jak moc jsme milovali Nairobi.
Děkuju moc.
Nikdy jsem neměl šéfa jako vy, slečno Nairobi.
Dneska je můj poslední den. Je to náročné.
Je to pro mě konec jedné éry.
Jo.
Prý vám před smrtí proběhne před očima celý život.
Tohle je totéž, ale s postavou.
Myslím, že Nairobi si přeje, aby měl její syn víc příležitostí,
než jaké mu byla schopná dát. A mírumilovnějších.
Rozlučme se s naší kolegyní, Albou Flores!
S některými členy štábu pracuju už spoustu let.
A… chci vám všem poděkovat za všechno, co jste mě naučili.
Vyrostla jsem tu jako herečka víc,
než jsem si kdy představovala.
A taky jako člověk. A...
jste kurva úžasnej štáb. Kurva úžasnej.
Doufám, že s váma budu natáčet ještě 16 tisíckrát.
Budete mi chybět.
Je konec a nic mě teď nečeká.
Je to vážně osvobozující pocit.
Protože... si potřebuju odpočinout.
To nás přivádí k další esenciální charakteristice: k černému humoru.
ČERNÝ HUMOR
- PIN. - Jedna, dva, tři, čtyři.
Ano, můžete se smát rukojmímu, na kterého někdo míří puškou.
- Jméno. - Arturo.
- A dál? - Arturo Roman.
Arturo Roman. Dobře. Arturito.
Zosobňuje podlost v nás všech.
Zabiju tě, ty hajzle.
Je tak žalostný, až se vám ho chce adoptovat.
Větší ubožák už být nemůžeš.
Diváci v Arturovi poznávají některé své tělesné tužby.
A proto ho nesnášíte. Ale ve skutečnosti...
Je nejvíc lidský. A strašně nás štve, když nám někdo ukáže naši hanbu.
Když je řeč o hanbě, Arturo zažil poměrně dost trapných chvil.
Jde chodbou s Helsinkim...
podél trezorů a uslyší ženu, jak sténá.
To je tvoje dáma?
Odpoví: „Ne, není.“
Monica není hlasitá, to bude tvoje kolegyně.
Otevřou a je to ona.
Nepřestávej!
Kurva! Co tady hergot děláte?
Dělá šílené, riskantní a překvapivé věci, díky tomu je to vtipné.
Jsem... boxovací pytel.
Když je někdo morálně ubohý, ale taky společensky neohrabaný, oblíbíte si ho.
Je odporný, ale milujete ho nenávidět.
Však víš... muži se postarají o muže.
Když jsme se teď blíž poznali, prozradíme vám tajemství.
Poslouchejte.
Jsme posedlí... věrohodností.
VĚROHODNOST
- Teď! - Proto jsme se museli vypořádat
s mnoha stejnými problémy, jako bychom chtěli vykrást Španělskou národní banku.
Trezor.
Počínaje skutečným trezorem se zlatem. I ten se zatopí, když dojde k loupeži.
Existuje spousta informací, které uvádí, že je tam systém...
45 kilometrů podzemních vyztužených trubek.
...kterým tečou dva proudy, jež by v případě loupeže zaplavily trezor.
Úžasné strojírenství, je to zázrak.
- Abychom dostali zlato ven... - Ale neotevřeme dveře.
- ...museli jsme vymyslet něco... - Předkomora!
- ...co by skutečně fungovalo. - Propojená předkomora.
Zavolali jsme si námořního inženýra, který nám to pomohl navrhnout.
Jeho přednášku jsme si natočili. Lepší než si dělat poznámky.
Něco takového.
- Ať nám přinesou večeři, prosím. - Ale jakmile jsou cihly venku...
- Nádherný zlato! - ...musíme je roztavit.
To jsme dokázali. Ve slévárně...
- Podívejte na tu nádheru. - ...jsou totiž opravdové pece.
Jsou identické jako tato, ale trochu oslnivější. Přece jen jsou na kameře.
Tohle je klenotnická dílna v Jerez de los Caballeros ve španělské Extremaduře.
Z této interní nahrávky od našeho dokumentárního oddělení
se štáb naučil, jak tradičním způsobem roztavit zlato.
„Můžu to nahrávat?“ Odpovídá: „Beze všeho.“
Kdybych chtěla podomácku vyrobit tenhle stroj, co bych potřebovala?
Vysvětlili nám celý proces.
Přidejte tuhý materiál, odstraňte kapaliny a vylijte to.
Aby bylo jasno, nepoužili jsme skutečné zlato, ale o něco levnější mosaz.
Nádhera!
Pak jsme jim začali pokládat zvláštní otázky.
Kdybyste chtěli vykrást Národní banku
a museli zlato proměnit v nugety, jak byste to udělali?
A všechno vybavení se musí vejít do vojenského kamionu.
Začne to tam lít, přidá přetlakovanou vodu....
A potom... Nám povídá: „Takhle bych to udělal.“
Děláme to s bublinkami.
Vyndá to, usušíme to a máme mosazné nugety.
Nugety.
- Jako zlaté nugety. - Jako zrnka rýže.
Natočila jsem to a poslala scenáristům. „Máme to, už víme, jak na to.“
A tohle jsou plody naší práce.
Během natáčení tavili mosaz profesionálové, jen pro jistotu.
- Manuel Manceras starší. - Manuel Manceras mladší.
Zde se jako komparzisté učí, jak být lupiči.
Rozhodně bychom se nebránili tomu to skutečně provést, ale zatím ne.
- Jak to vypadá, doktore? - Zde máme další posedlost realismem.
V této scéně dostane Arturo skutečný steh.
V seriálu postřelí Arturita.
Takže dorazí chirurg.
Dorazil skutečný chirurg, aby to nemusel dělat herec.
Sešiješ ho ty.
- Kdo, já? - Dal mu skutečný steh.
- Opatrně! - Všichni jsme se...
- Je mi blbě. - ...řehtali, nevěřili jsme tomu.
A když si pak setřel make-up: „Co to má být?“ Měl skutečný steh.
Ty hajzle.
Stále jsme se však nezmínili
o jedné z nejdůležitějších ingrediencí našeho úspěchu: naše symboly.
SYMBOLY
Papírový dům má hymnu, štít a barvu.
Rudá barva se asociuje s nervozitou,
s vášní, jste díky ní ve stavu pohotovosti,
když máte 100 lidí zavřených na jednom místě. Jako papiňák.
Aby takový papiňák fungoval, potřebujeme, aby spolupracovaly dva týmy:
kamera a výroba.
Výtvarná stránka seriálu je velkolepá.
Bylo to vyrobené s péčí.
Chceme, aby vše bylo velmi tmavé, s terciálními barvami,
aby vynikaly naše postavy, naše kombinézy, barva a symbol.
Rozhodli jsme se pro rudou.
A to nám nakonec dalo naši vlastní ikonografii.
To je velká hodnota seriálu.
A tato ikonografie souvisí s naší hymnou. Znáte přece naši hymnu, ne?
Víme, že jak začneme...
Všichni jsou s námi...
Tato píseň byla během druhé světové války hymnou
italského antifašistického odboje. A o 75 let později ji opět zná celý svět.
Ačkoli jsme ji napřed nemohli najít.
Vůbec jsme nevěděli, kde začít.
Udělal jsem něco, co obvykle dělávám: pustil jsem si „Bella Ciao“.
Protože mě motivuje. Když jsem to poslouchal: „To je ono!“
- Šel jsem to říct kolegům: - „Naše píseň.“
„Musíme tu scénu začít s ,Bella Ciao‘.“
Bylo to úžasné, protože v seriálu se mluví o odboji,
a najednou jsme byli italský partyzánský odboj.
Jejich první kontakt s půdou, se svobodou...
Půda!
Mají cestu ven. Začne hrát partyzánská píseň, protože jsme partyzáni.
- Dokázali jsme to! - Je to jako epická hymna.
Ta melodie, tempo, text.
Je to jako patriotická hymna.
Pak ji začali zpívat Profesor s Berlínem.
Seriálu to dalo nový rozměr. Začnete „Bella Ciao“ zbožňovat.
Nevzpomínám si, že by během jiné scény bylo na place tak hrobové ticho.
Má to mytologický rozměr, když si uvědomíte,
že pro postavy je to něco emocionálního, posvátného.
Bylo to...
téměř mystické. Ta píseň v té scéně.
Veškerá tato ikonografie je jedním z důvodů,
možná tím nejdůležitějším, proč je seriál mezinárodně úspěšný.
Udělat to v normálním oblečení, bez masek a „Bella Ciao“,
jsem přesvědčená, že by to nemělo stejný dopad. Jak by se fanoušci oblékali?
Tyto tři elementy vytvořily nové universum symbolů...
- Ikonografické vyobrazení. - ...dnes jsou popkulturními symboly.
- Myslím, že lidé symboly potřebují. - Je velmi snadné je vyrobit a použít.
Lidé si je mohou přizpůsobit vlastním potřebám.
Lidé si je na různých místech oblékají z různých důvodů.
Ale zásadní myšlenkou je vždy boj proti systému, což lidé milují.
Co to vše znamená? Znamená to... že je to univerzální. Je to ikona.
Každý může použít červenou kombinézu, Dalího masku a „Bella Ciao“
pro svůj vlastní boj.
Pro lidi budeme hrdinové.
Víte, co je pro tento seriál ještě zapotřebí? Komplikovat si životy.
V Papírovém domě žijí herci, režiséři, scenáristé, technici a producenti
na hraně.
ŽIVOT NA HRANĚ
Počínaje herci. Vidíte tu loď?
Jsme v mezinárodních vodách.
Má jít o severní Atlantický oceán, má tam být zima. Gang utekl do bezpečí.
To byla lež. Pro herce byla ta loď utrpením.
Pořádný vedro!
Byli jsme v Thajsku. Na sluníčku teploty přesahovaly 40 stupňů Celsia.
- A byla tam obrovská vlhkost. - Téměř jsem omdlel.
- Profesor málem omdlel. - Mám skoro úžeh.
Několik lidí ho ovívá, nesmí se totiž potit, jinak to bude vidět.
Jo, pořádnej vítr.
Podle vzhledu jeho košile je na to už trochu pozdě.
- Bylo tam jako v pekle. - Takové vedro.
Všichni jsme chtěli umřít. Nesnesitelné vedro!
Štáb měl trička a nátělníky, zatímco my měli svetry a bundy.
Svetr, šálu, vlněnou čepici.
Bylo 44 stupňů a pálilo sluníčko.
Darko Peric hraje tvrďáka Helsinkiho.
- Ale tady... - Střih!
...s bundou, sluníčkem a kymácením lodi...
na něj jdou mdloby.
Někteří nakonec zkouší scénu nahoře bez a řekněme lehce podrážděně.
Povídám: „To jsme to nemohli natočit v lednu ve Valencii?“
Vypadal jsem jako krab. Rudej a zpocenej, napůl mrtvej a s tachykardií.
Ten den byl fakt náročný.
A co scénář? Žije také na hraně?
Ano, žije. Zatímco většina takto velkých seriálů se napřed napíše
a teprve poté natočí, scénář Papírového domu se píše během natáčení.
PSANÍ BĚHEM NATÁČENÍ
A to spoustu lidí vytáčí.
Nikdo neví, jak to dopadne, ani scenáristé.
Nemáte tušení, co děláte. Je to jako: „No...“
Snažíme se psát co nejrychleji,
protože při sledování záběrů v postprodukci se může stát spousta věcí.
Nevíte, kam se scénářem směřují.
Podle nás je důležité držet ucho u země,
abychom cítili, odkud přijíždí vlak. Čím blíž vlak je, tím víc informací máte.
- Sledujete scénu a... - Nehýbat!
Vidíte něco úžasného, co vám umožní...
- Bála jsem se. - ...změnit kurz,
což by nebylo možné, pokud by už vše bylo natočené.
Někdy je to těžké pochopit, procházíme si spoustou stresu.
Byla jsem posraná strachy: „Co že to děláme?“
- Ale pro seriál je to tak lepší. - Upřímně, ano.
Jak dokáží psát těsně před natáčením? Píší za běhu.
Vezměte si například scénu s prasetem.
Dobrovolníci?
Tady se to rozpadne. Přidal bych trochu humoru.
Co kdyby Marseille řekl...
Já ne. Nemůžu.
Co když z něj uděláme aktivistu za práva zvířat?
Lidé jsou jedna věc, ale zvířata další. Miluju zvířata.
Denver mu řekne: „Jseš zabiják a aktivista za zvířecí práva?“
Jsi voják, zabíjíš lidi. Nechápu, v čem je problém.
„Mám zásady.“
Mám své zásady. Jsem proti týrání zvířat.
To mi řekneš, v co mám věřit?
Můžu věřit v to, co chci, nebo mi poručíš, v co mám věřit?
„Byl jsem ve válce. Zvířata jsou lepší než my.“
- „Když jsem byl ve...“ - Byl jsem ve válce...
se psem po boku.
Takoví lidé štvou Bogotu.
Bogota mu odsekne.
- Veganský zločinec! - Jo.
- Zabiják a zvířecí aktivista. - Nerozříznu prase.
Herci dostávají scénář na poslední chvíli.
Před natáčením mají s režisérem dané epizody čtenou zkoušku.
Rozřízni to zasraný prase, jsi zabiják. Začínáš mě srát.
Rozřízni to prase, jsi zabiják!
- Nech mě být! - Přiloží mu na krk skalpel.
Ještě jednou do mě vraz, a rozřežu tebe.
Ještě jednou do mě vraz, a rozřežu tebe. Odshora dolů.
Na place k tomu přidají i jednotlivé pohyby.
Rozřízni to prase, jsi zabiják!
Dost. Jde dozadu a ty ho takhle chytíš.
- Oukej. - Aby neodešel, přitáhneš si ho.
Ještě jednou.
- Nerozříznu prase. - Jsi zasranej zabiják.
Rozřízni to prase, ty jeden magore.
- Takhle? Pardon. - Odshora dolů.
Některé scény jsou napsané tak těsně před natáčením,
že není čas se sejít a vysvětlit si jednotlivé pohyby.
- Musíme vidět, jak bojuje, protože... - Ale od toho jsou mobily.
Jsem Nairobi a tohle je Gandíova ruka. Popadne ji a takhle ji tlačí dopředu...
Vrazí do dveří, takže ví, kam mířit.
Vystřelí.
Vystřílí kruh, ale nespadne to.
Tak to vyrazí.
Pak do tý díry vrazí hlavu Nairobi.
Potom: ruka, ruka, zaváže ji karabinami a provazy.
A pak je svázaná.
- Střih. - Střih.
Ale jestli někdy bolí žít na hraně...
- Akce! - ...pak ve chvílích pravdy.
- Můžeme točit. - Natáčíme.
KRABI, THAJSKO
Chtěli jsme scénu při západu slunce. Zbýval nám poslední den v Thajsku.
- To bude pořádné, co? - Nikdy neproběhlo nic většího.
Měli jsme jedinou šanci a muselo se to povést.
- Ticho, prosím. Maximální koncentrace. - Nic se nesmí pokazit.
Připravit... a... akce.
Nezačali jsme zrovna dobře.
- Začneme znovu. - Máme celou jeho část, oukej?
Rychle, za 20 minut zapadne slunce.
- Druhý pokus. - Akce.
- Tentokrát je slyšet motor. - Střih!
- Znovu kvůli tý dodávce. - Motorce.
- Slunce zapadá. - No tak, soustřeďte se!
Režisér dál nervózně sleduje obrazovky.
Oukej. A akce!
- Střih. - Máme to.
Perfektní. Rychle!
Stále musíme natočit poslední záběr. Takže pospícháme s veškerým vybavením.
Není prostor na chyby, slunce už zapadlo.
Jdeme na to! Ticho!
Musí se to povést napoprvé.
A... akce!
A když je už téměř tma...
- Střih! - ...máme to.
Jsme kurva zpátky!
Kurva zpátky!
Teď už jen zkontrolujeme záběr na obrazovce...
No ty brďo.
...a můžeme si oddechnout.
Vždycky na hraně.
Tohle nenatáčejte, prosím.
Vždycky je to na hraně. V tu chvíli se dějí zajímavý věci.
Jako když s koncem utkání střílíte za tři body, vystřelíte...
a trefíte se. Ten nával energie je úžasný.
Kvůli takovým momentům jsem kameraman.
Natáčení na hraně nám přináší skvělé výsledky, když se to podaří. Ale jindy...
- Jak to jen říct? - Do hajzlu.
Jeden z našich nejnešťastnějších dnů.
Vítejte ve filmových studiích Pinewood ve Velké Británii.
To je teda něco.
Tady mají tu nejlepší vodní nádrž na podvodní natáčení.
- Ta vana je libová. - Jak by se mohlo cokoli pokazit?
Nepokazí se to.
- Naprosto šílený. - Šílený.
Byla to tvrdá lekce...
- Stala se spousta věcí. - ...plná chyb.
Ale moc jsem si to užil.
První krok: přepravíme celou scénu z Madridu.
A postavíme ji nad vodou.
Tamhle!
Nejlepší způsob napodobení zaplavení trezoru...
je ho ponořit.
Místo toho, abychom do trezoru nalili vodu...
Sedm tisíc pět set litrů za minutu.
...jsme ponořili celou scénu do bazénu.
Kamera byla připevněná uvnitř na zemi, takže to mělo efekt,
jako že voda proudí zezdola a začíná stoupat.
Další den: katastrofa.
Ukázalo se, že se cihly uvolnily a vznášely se.
Z takových věcí se poučíte.
Musíme šroubovat a vrtat. A to naprosto všichni.
Včetně kameramana. Copak jsi nechtěl globální show?
Uděláme globální show.
Na plný pecky. Prostě globální show.
Tak vidíš.
Kamera? To mu moc nejde.
Ale je zatraceně dobrej ve šroubování a vrtání cihel.
Ale když jsme skončili, zjistili jsme...
Poličky začínají rezavět.
Zkoušíme nejrůznější kapaliny, abychom tu rez odstranili.
Používáme kyselinu fosforečnou. Ale když použijete kyselinu fosforečnou,
začnou se objevovat bílé fleky.
Teď zjišťujeme, jak je odstranit.
Skočím do vody, abych věděl, jestli dnes něco udělám.
Přijde jenom mně, že ve vzduchu panuje napětí?
Dobrá otázka, protože všechno jde od desíti k pěti.
Zlaté cihly se nám scvrkly.
Cihly jsme vyrobili z pěny, aby byly lehčí
a aby bylo snazší je sem dopravit.
Ale vodní tlak...
s nimi udělal tohle.
Co se stalo? Opět tlak.
Ty cihly nikdy nebyly dva a půl metrů pod vodou.
Chtěli jsme umřít.
Nebylo to zlato, ale rozinky. Vyráběli jsme je několik měsíců.
To se stává.
To natáčení byla jedna katastrofa za druhou.
Panovala tam ta nejnapjatější atmosféra.
Všichni jsme byli pod největším tlakem a měli největší zodpovědnost.
Protože věci nefungovaly, jak měly. Natáčení pod vodou bylo plné problémů.
Ale i přesto...
Tři, dva, jedna.
- ...jsme to natočili. - Akce!
Alba, Hovik a Jaime pod vodou kradou zlato.
Režiséři jim ze shora dávají příkazy skrze podvodní reproduktor.
Než začnete, čekejte na „akce“, dobře? Díky.
Nicméně...
Ve Španělsku si říkali: „Je to geniální.“
Jenže pak si říkáte: „Podívej tamhle. Ježíši, podívej!“
„Ta cihla je ohnutá!“ „Bože, máš pravdu.“
Všechny cihly musely být v každém záběru digitálně upraveny.
Jedna po druhé.
V podstatě jsme museli namalovat všechny cihly.
Museli jsme opravit přes tisíc cihel. Bylo to šílené kvantum záběrů.
Ale konečný výsledek vypadá skvěle a stál za to.
Myslím, že trikový tým na nás jen tak nezapomene.
Řekněme, že jsme kvůli tomu moc nespali.
Nebylo to vůbec snadné, ale natočený materiál je úžasný.
Věřím, že to tyhle záběry jsou rozhodující.
Je to shrnutí toho, jak natáčíme Papírový dům.
Neskutečná odhodlanost, mohli to vystřihnout,
vyhnout se tomu nebo to přepsat. Klobouk dolů.
Papírový dům nám scenáristům moc rád komplikuje životy.
Stejně jako režisérům, kteří mají extrémní natáčení.
Vždy musíme být tlačeni na pokraj sil.
Teď!
- Musíte být nonstop vyděšení. - Střih!
Každé ráno vstávám strachy bez sebe a jdu natáčet. Pokaždé.
Každý záběr je pro nás při natáčení vším.
Aby se divákům líbil.
- Máme to! - Máme to!
Máme hotovo. Žádné oběti.
Teď nás znáte trochu lépe.
Jsi připravený, světe?
- Tohle jsme my. - Aby se to trochu potilo.
Zvláštní skupina lupičů...
Co je to?
...kteří díky vám prožívají to největší dobrodružství svých životů.
Děkujeme velmi pěkně.
- Lidi mě zastavují na ulici. - Podporují nás, posílají nám hezké věci.
„Tokio, Papírový dům.“
Děkují mi za to, jak šťastní při sledování seriálu byli.
Je to úžasné.
Hráli jsme na maximum a do extrému. Ve všech žánrech, které umíme.
To je myslím vidět.
Je vzrušující vidět, že lidi berou vaši práci...
- a proměňují ji v něco svého. - Fakt vzrušující.
Ukazuje to, že příběhy jsou nekonečné a lidé mají velkou chuť je slyšet.
Dalo mi to opravdu moc.
Další kariéru, další život.
- Za to jsem nejvděčnější. - Byl to dar.
Mám z toho husinu, přísahám.
Dar. Natáčet s nimi je dar, který vás naplní životem.
Bylo to jako dar.
Je to dar.
Beru to jako: „Páni!“
Je to výsada.
Budu si to vždycky pamatovat.
Zapálíme to, ať víme, kolik tepla vydrží.
Nejede to!
Je to rozbitý!
Můj prapradědeček.
Zemřel při natáčení seriálu Molo. Nejlepší změna v celém seriálu.
- Taky si myslím... - „Jedu na dovolenou.“
Cristina, Jesús, Olalla.
Jo, jasně. Promiň, Titi.
- To nás natáčíš? - Co myslíš?
Valentino!
Hele, jsem na pláži!
Překlad titulků: Jakub Doležal